ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

27 вересня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/5646/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2023, (суддя суду першої інстанції Луніна О.С.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/5646/23 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1   звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 047050021068 від 15.02.2023 року в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування” ОСОБА_1 ;
- зобов?язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути подану заяву № 89 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 10 березня 2023 року, зарахувавши позивачу у загальний стаж періоди роботи з 10.06.1992 по 10.06.1994 та з 15.02.1995 по 31.12.1999.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому протиправно відмовлено у призначенні пенсії, оскільки безпідставно не враховано до страхового стажу період роботи з 10.06.1992 по 10.06.1994 та з 15.02.1995 по 31.12.1999, які належним чином підтверджені відомостями трудової книжки.     
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1  було задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 047050021068 від 15.02.2023 року в призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 10.06.1992 по 10.06.1994 та з 15.02.1995 по 31.12.1999 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 08.02.2023 року з урахуванням висновків суду у цій справі.
У задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що останнім було обґрунтовано відмовлено в призначенні пенсії позивачу, оскільки період роботи позивача з 10.06.1992 року по 10.06.1994 року та з 15.02.1995 по 31.12.1999 не підлягають зарахуванню до його страхового стажу.
ОСОБА_1 було подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції, останній просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, відповідно до ст. 311 КАС України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів  вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 08 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 047050021068 від 15.02.2023 року позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком.
У рішенні зазначено наступне:
«Пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років.
Вік заявника 60 років.
Необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 30 років.
Страховий стаж особи, становить 27 років 3 місяці 9 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
за доданими документами до страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 10.06.1992 по 10.06.1994, оскільки в записі про звільнення з роботи відсутній номер наказу;
- період роботи з 15.02.1995 по 31.12.1999 згідно уточнюючої довідки від 16.02.2021, оскільки відсутні первинні документи (відомості про нараховану заробітну плату).
Для зарахування до страхового стажу:
Періоду роботи з 10.06.1992 по 10.06.1994 необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів за час виконання роботи;
Періоду роботи з 15.02.1995 по 31.12.1999 необхідно надати первинні документи (виписки з наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи).»
Не погодившись з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 047050021068 від 15.02.2023 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не зарахував період роботи позивача з 10.06.1992 по 10.06.1994 та з 15.02.1995 по 31.12.1999 до його страхового стажу. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних  послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років.
Згідно з статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній визначені Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі - Порядок № 637).
Так, відповідно до п. 1 Порядку № 637,  основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для відмови позивачу в призначенні пенсії за віком були висновки відповідача щодо відсутності у останнього необхідного страхового стажу та відсутності підстав для зарахування періодів роботи з період роботи з 10.06.1992 року по 10.06.1994 року, оскільки в записі про звільнення з роботи відсутній номер наказу  та період роботи з 15.02.1995 по 31.12.1999 згідно уточнюючої довідки від 16.02.2021, відсутні первинні документи (відомості про нараховану заробітну плату).
Так, відповідно до трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 18.03.1981 року, в останній містяться записи про те, що у період з 10.06.1992 року по 10.06.1994 року він працював в Малому підприємстві «СПУТНИК» на посаді електрика ІV розряду. У трудовій книжці відсутній номер наказу про звільнення.
Крім того, вказана трудова книжка містить записи про те, що позивач у період з 15.02.1995 року по 31.12.1999 року працював у ФОП ОСОБА_2 вантажником продовольчих товарів. Записи про цей період роботи відповідають вимогам чинного на той час законодавства, є послідовними, не містять виправлень та перекреслень.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що зважаючи на те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637, то посилання відповідачів на уточнюючу довідку від 16.02.2021 року, в якій відсутні первинні документи (відомості про нараховану заробітну плату) є безпідставними.
Що стосується посилань пенсійного органу на те, що період роботи позивача з 10.06.1992 року по 10.06.1994 року відсутній наказ про звільнення, то колегія суддів апеляційного суду зазначає, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Вказані правові висновки також відповідають правовим позиціям Верховного Суду, викладеним в постановах від 09.08.2019 року по справі № 654/890/17 та від 21.02.2018 у справі №687/975/17, що враховується судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Відтак, з огляду на вказані правові висновки, періоди роботи з 10.06.1992 року по 10.06.1994 року підлягають зарахуванню до страхового стажу.
Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини справи, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області № 047050021068 від 15.02.2023 року підлягає скасуванню з необхідністю зобов`язання останнього зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи з 10.06.1992 по 10.06.1994 та з 15.02.1995 по 31.12.1999 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком від 08.02.2023 року.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, 325 КАС України суд,   
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.05.2023 року в адміністративній справі №160/5646/23– залишити без змін.
                    Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за винятком наявності підстав передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай