Номер провадження: 33/813/1786/23
Справа № 521/7265/23 
Головуючий у першій інстанції Мазун І. А. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03.10.2023 року                                                                 м. Одеса

Суддя Одеського апеляційного суду Сегеда С.М.,
за участю:
секретаря Козлової В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без учасників справи, матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Єпіфанцевої Олени Олександрівни на постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2023 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Зазначеною постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомо, громадянина України, тимчасово не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. Також стягнуто на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн.

Відповідно до адміністративних матеріалів, 05.02.2023 року, в 17 год. 55 хв., в м. Одеса по вул. М`ясоїдівська, 40, ОСОБА_1 керував т/з Jeep Grand Cherokee, д/н НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: різкий запах з порожнини рота, порушення мови, почервоніння очей, від проходження огляду на місці зупинки та у медичному закладі відмовився у законному порядку, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України), тобто вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП. 

Зазначені обставини стали підставою для винесення оскаржуваної постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2023 року про визнання винним і притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.23-24).

Не погоджуючись із вказаною вище постановою, 14.09.2023 року, представник ОСОБА_1 – адвокат Єпіфанцева О.О. подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду скасувати, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.26-31).
Крім того, в апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Єпіфанцева О.О. просить поновити строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови (а.с.31).

Дослідивши вищевказане клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Єпіфанцевої О.О., апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Так, у відповідності до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана постанова Малиновського районного суду м. Одеси була ухвалена 30 серпня 2023 року, однак відомості про її направлення та вручення ОСОБА_1 або адвокату Єпіфанцевій О.О. у матеріалах справи відсутні, разом з тим з матеріалів справи вбачається, що копію оскаржуваної постанови адвокат Єпіфанцева О.О. отримала лише 07.09.2023 року (а.с.25).

З огляду на викладене, зазначені обставини свідчать про те, що строк на апеляційне оскарження був пропущений апелянтом з поважних причин, а тому підлягає поновленню. 
При цьому, апеляційний суд зазначає, що апеляційний перегляд судового рішення гарантовано учасникам справи п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), та практикою Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ).

У судове засідання до суду апеляційної інстанції, призначене на 03.10.2023 року на 12 год. 30 хв., правопорушник ОСОБА_1 та його адвокат Єпіфанцева О.О. не з`явились, хоча ОСОБА_1 був повідомлений через представника (а.с.41) належним чином та у строк, передбачений ст.277-2 КУпАП, причини неявки суду не повідомили, а тому суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними у ній доказами.

Що стосується суті апеляційної скарги, то апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Апеляційний суд зазначає, що відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

При винесенні оскаржуваної постанови, суд першої інстанції вірно виходив із того, що відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливомлікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачена ч.1 ст. 130 КУпАП.
Також суд обґрунтовано виходив із того, що згідно з п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
За змістом ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Так, факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за обставин, зазначених в оскаржуваній постанові судді, підтверджуються зібраними у справі і належним чином дослідженими місцевим судом доказами. Його вина у вчиненні адміністративного проступку повністю доводиться:

- протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №428308 від 05.02.2023 року, в якому наведені обставини порушення ОСОБА_1 п.2.5 ПДР України (а.с.1);
- відеозаписами з камер працівників поліції, з яких вбачається, що за кермом автомобіля перебував саме ОСОБА_1 крім того, вбачається, що працівники поліції декілька разів пропонували ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу Alcotest Drager, на що ОСОБА_1 не погодився (на відеозаписі 46:45, 47:09) (а.с.8).

На підставі вищевикладених обставин стосовно ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП.

З цих підстав, твердження апелянта про відсутність доказів його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, на увагу не заслуговують, так як повністю спростовані матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідно до п.7 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі – Інструкція), у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Зазначена Інструкція покроково встановлює дії працівників поліції в разі виникнення підозри у перебуванні водія в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів.

Згідно п.1 розділу 2 Інструкції, за наявності ознак, передбачених п.3 розділу І цієї Інструкції (ознаки алкогольного сп`яніння), поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Пунктом 12 розділу 2 вказаної Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, а саме, наявність однієї чи декількох ознак стану сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.

Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Так, у відповідності до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби, а в разі неможливості застосування таких засобів, огляд проводиться у присутності двох свідків.

Стосовно доводів представника ОСОБА_1 – адвоката Єпіфанцевої О.О., щодо небезперервності відеозапису, який неодноразово припинявся та розпочинався, в порушення вимог Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, суд оцінює критично, адже досліджені відеозаписи, хоча і мають ознаки переривання, проте достеменно відображають всі необхідні обставини огляду особи на стан алкогольного сп`яніння.

Крім того, із наданих працівниками відеозаписів, чітко вбачається факт перебування за кермом саме ОСОБА_1 , крім того належним чином зафіксований момент його відмови від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою спеціального приладу Drager і в медичній установі. 
Отже, наявні відеозаписи дають змогу відтворити обставини складання протоколу, що є їх основною функцією.

Доводи апеляційної скарги про те, що свідки були залучені лише для підписання протоколу про адміністративне правопорушення, апеляційний суд не приймає, оскільки для фіксування відмови від проходження огляду на стан сп`яніння відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП свідки залучаються лише у разі неможливості застосування технічних засобів.
Як було зазначено вище, факт відмови ОСОБА_1 належним чином зафіксовано на бодікамери працівників поліції.

Також не заслуговують на увагу доводи про те, що правопорушнику ОСОБА_1 не було повідомлено про причини зупинки його транспортного засобу, в той час як з наданого відеозапису вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 , що спинили його за проїзд на заборонений червоний сигнал світлофору, більше того, останній цього факту не спростував, а навпаки підтвердив (на відеозаписі 43:47).

Доводи апелянта з приводу того, що під час розгляду справи судом першої інстанції було порушено право на захист ОСОБА_1 , яке полягає в тому, що він не приймав участь під час розгляду справи, був позбавлений права на захист та надання доказів суду, а тому за даних обставин постанова суду підлягає скасуванню, є безпідставними.
Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був обізнаний про складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, крім того, власноруч розписався у ньому (а.с.1), в якому також вказані його права, передбачені ст. 43 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Більше того, в подальшому, в суді першої інстанції йому направлялась судова повістка за адресою його проживання, однак конверт повернувся з відміткою «за закінченням строку зберігання» (а.с.7 зворот), також від його імені діяла адвокат Єпіфанцева О.О., яка знайомилась з матеріалами справи (а.с.9-10), отримувала копію відеозапису долученого то протоколу (а.с.11), сповіщалась про судові засідання (а.с.20, 22), а в подальшому неодноразово просила відкласти судові засідання (а.с.15, 19).

Крім того, слід зазначити, що особа, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ), від 07 липня 1989 року).
Згідно ст. 268 КУпАП визначено випадки, коли справа про адміністративні правопорушення не може розглядатися за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, однак розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, за яке ОСОБА_1  притягується до адміністративної відповідальності, не належить до цих випадків.

Підстав вважати, що суд першої інстанції безпідставно розглянув справу у відсутність ОСОБА_1 та позбавив його можливості реалізувати в суді передбачені ст. 268 КУпАП права особи, що притягується до адміністративної відповідальності, немає.
Разом з тим, можливість реалізації прав, передбачених Конституцією України та КУпАП ОСОБА_1 та його захиснику Єпіфанцевій О.О. було надано в суді апеляційної інстанції, однак останні в судове засідання не з`явились.

Крім того, апеляційний суд не приймає доводи сторони особи, яка вчинила адміністративне правопорушення про те, що відмова від проходження медогляду на стан алкогольного сп`яніння була викликана конфліктом між ОСОБА_1 та працівниками поліції, оскільки з відеозапису вбачається, що ніякого конфлікту між ними не було, а ОСОБА_1 спокійно відмовився і розмовляв по телефону, аби хтось забрав його машину, оскільки він був відсторонений від керування транспортним засобом.

Отже, ОСОБА_1 або його захисником, жодних даних, які б викликали сумніви у належності даних матеріалів справи та об`єктивності органів поліції при їх складанні наведено не було.

При цьому, в матеріалах справи не встановлено доказів того, щоб правопорушник ОСОБА_1 чи його захисник – адвокат Єпіфанцева О.О. зверталися із заявами та скаргами до прокурора, який здійснює нагляд за органами поліції чи вищестоящих органів з приводу незаконних дій працівників поліції, а тому такі твердження викликають об`єктивний сумнів.
Таким чином, підстав вважати, що в процесі встановлення обставин справи зі сторони органів поліції на особу, яка притягнута до адміністративної відповідальності, чинився тиск, проводилася фальсифікація матеріалів справи, у суду немає.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити, що законодавство вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку висуває поліцейський, був спростований фактами захисту, встановленими на підставі доказів, - і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням або її спростування.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції. Зазначені доводи є аналогічними тим, яким надана оцінка в постанові суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Щодо твердження про неналежність доказів, долучених до матеріалів справи, на що у своїй скарзі посилається апелянт, то такі доводи є безпідставними, оскільки відповідно до вимог ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган встановлює наявність або відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші, обставини, що мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, в тому числі, протоколом про адміністративне правопорушення, на підставі показань технічних приладів, що мають функції відеозапису чи кінозйомки, іншими документами.

Суд також враховує, що у Висновку № 11 (2008) Консультативної ради Європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого, звертається увага на те, що виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту.

Позиція ОСОБА_1 яку він висловив в апеляційній скарзі щодо невідповідності оскаржуваної постанови вимогам законності та обґрунтованості, розцінюється апеляційним судом як спосіб самозахисту з метою ухилення від відповідальності за вчинене правопорушення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що зібрані у справі докази повністю та беззаперечно підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.

Слід також зазначити, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 268, 283, 289, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд,      

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника ОСОБА_1 – адвоката Єпіфанцевої Олени Олександрівни про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2023 року – задовольнити.
Поновити представнику ОСОБА_1 – адвокату Єпіфанцевій Олені Олександрівні строк на апеляційне оскарження постанови Малиновського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Єпіфанцевої Олени Олександрівни – залишити без задоволення.

Постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2023 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення– залишити без змін. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено: 06.10.2023 року 

Суддя Одеського апеляційного суду                                                        С.М. Сегеда