УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 липня 2023 року
м. Київ
справа № 743/1378/13-к
провадження № 51 - 1756 ск 18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року щодо нього,
встановив:
За вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року ОСОБА_4  визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК, та призначено йому покарання: за ч. 4 ст. 187 КК - у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією 1/2 частини майна, яке є його власністю; за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК - у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.
За цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого в касаційному порядку не оскаржувались.
Апеляційний суд Чернігівської області ухвалою від 22 травня 2014 року  в порядку ст. 404 КПК вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінив: виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на показання ОСОБА_5 , дані ним як підозрюваним 4 липня 2013 року, та ОСОБА_4 , дані останнім як підозрюваним 25 квітня 2013 року, в решті вирок суду залишив без змін.
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ  ухвалою від 1 листопада 2017 року скасував згадане рішення апеляційного суду через невідповідність його вимогам ст. 419 КПК і призначив новий розгляд у цьому суді. 
За наслідками нового розгляду Київський апеляційний суд ухвалою від 31 січня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4 та ОСОБА_5 змінив: виключив з мотивувальної частини вироку посилання суду як на докази на показання підозрюваних ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , дані ними на досудовому слідстві, і на показання потерпілого ОСОБА_6 у  частині пояснень підозрюваного ОСОБА_5 під час проведення слідчого експерименту 4 липня 2013 року, в решті вирок суду залишив без змін.
Постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишено без змін.
Засуджений повторно звернувся до Верховного Суду з заявою, яка по суті є касаційною скаргою на постановлені щодо нього судові рішення, доводи якої за змістом аналогічна касаційній скарзі, за якою постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 було залишено без задоволення касаційну скаргу з доповненнями ОСОБА_4 .
Вивчивши касаційну скаргу засудженого, колегія суддів вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження з наступних підстав.
Зі змісту положень статей 424, 425 КПК  вбачається, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. Конституційний суд України рішенням від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення у положенні пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства "забезпечення ... касаційного оскарження рішення суду" у системному зв`язку з положеннями частини першої статті 8,  статті 125 Основного Закону України означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду. 
З урахуванням зазначеного та того, що постановою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року прийнято рішення по суті вимог касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачалось підстав для її задоволення, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 використав своє право на касаційне оскарження судових рішень щодо нього, у зв`язку із чим зазначені судові рішення не можуть бути предметом касаційного перегляду вдруге. 
Також Верховний Суд зазначає, що порядок провадження за нововиявленими обставинами передбачено главою 34 КПК. Вичерпний перелік обставин, які можуть бути визнані нововиявленими, зазначено у ч. 2 ст. 459 КПК.Відповідно до ч. 1 ст. 463 КПК заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або виключними обставинами подається до суду тієї інстанції, який першим допустив помилку внаслідок незнання про існування таких обставин.
З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_4 був засуджений вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області, а тому засуджений не позбавлений права звернутись до місцевого суду для розгляду його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами ухваленого вироку суду.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані судові рішення щодо  ОСОБА_4  не можуть вдруге бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.
Керуючись п. 1 ч. 2  ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                       ОСОБА_2                                    ОСОБА_3