Ухвала
Іменем України
 
03 серпня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 308/9717/22
провадження № 61-10595ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Луспеника Д. Д., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подала представниця - адвокатка Сідун Олеся Степанівна, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у її вихованні,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у її вихованні.
 
В обґрунтування позову зазначав, що перебував з відповідачкою ОСОБА_2                                         у зареєстрованому шлюбі, який на час звернення до суду з позовом розірваний. Від шлюбу у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням суду визначено місце проживання дитини разом з відповідачкою, яка не дає йому можливості бачитися з дитиною та спілкуватися, що позбавляє його права виховувати свою доньку, сприяти її моральному, духовному і соціальному розвитку.
 
Враховуючи викладене, просив суд про задоволення позову.
 
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у визначений судом спосіб. Визначено участь ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановлено наступний графік, в тому числі адаптаційний період:
 
1.     Протягом першого місяця кожен вівторок та середу з 17.00 до 20.00 годин, з можливістю забирати дитину із дошкільного або іншого навчального закладу, в якому на цей час перебуває дитина, водночас батько зобов`язаний попередити матір дитини засобами телефонного зв`язку або повідомлень; перший та третій тиждень місяця з 10.00 суботи до 19.00 суботи, з 10.00 неділі до 19.00 неділі, без можливості ночівлі дитини за фактичним місцем проживання батька.
 
2.     В подальшому:
 
кожен вівторок та середу з 17.00 до 20.00 годин, з можливістю забирати дитину із дошкільного або іншого навчального закладу, в якому на цей час перебуває дитина, водночас батько зобов`язаний попередити матір дитини засобами телефонного зв`язку або повідомлень;
 
перший та третій тиждень місяця з 10.00 суботи до 19.00 неділі з можливістю ночівлі дитини за фактичним місцем проживання батька;
 
під час літнього та зимового періоду надати батьку можливість проводити спільний відпочинок з донькою протягом 7 днів. Водночас, батько повинен завчасно повідомити матір дитини про свій намір забрати дитину на відпочинок, а також інформувати її про місце перебування дитини, стан здоров`я дитини під час відпочинку та на прохання матері забезпечити їй телефонний зв`язок дитиною;
 
один раз на рік з метою оздоровлення дитини надати можливість батьку протягом 12 днів провести спільний відпочинок з дитиною за кордоном.
 
Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 можливість спілкування з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засобами телефонного зв`язку. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
07 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, у якій просила стягнути з позивача на свою користь судові витрати, а саме: витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, у розмірі 10 000,00 грн. До заяви додала: додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2022 року та акт виконаних робіт                 від 07 грудня 2022 року, а також квитанцію про оплату адвокатських послуг у розмірі 10 000,00 грн.
 
13 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про зменшення витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката. Зазначав, що заявлені відповідачкою витрати є неспівмірними; на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу додано квитанцію, на якій відсутня печатка банківської установи та підпис працівника банку, що є неналежним доказом понесених витрат на правову допомогу.
 
Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останнім судовий збір в розмірі 992,40 грн. Заяву ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишено без розгляду. 
 
Додаткове рішення мотивоване тим, що докази понесення витрат на правову допомогу подані відповідачкою після закінчення судових дебатів у справі, відповідну заяву про подання доказів понесених витрат до закінчення судових дебатів сторона відповідачки не зробила.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 30 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 грудня 2022 року в частині залишення без                       розгляду заяви ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу скасовано. Заяву ОСОБА_2 про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу                           в розмірі 10 000,00 грн. У іншій частині додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 грудня 2022 року залишено без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що сторона відповідачки до закінчення судових дебатів у справі зробила заяву про розмір витрат, які вона має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а докази розміру витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, подані 07 грудня 2022 року, тобто з дотриманням п`ятиденного строку, визначеного законом.
 
07 липня 2023 року  ОСОБА_1 через свою представницю - адвокатку Сідун О. С. звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня                     2022 року.
 
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені                              у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою, правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.

Встановлені судами обставини
 
28 липня 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у її вихованні.
 
17 серпня 2022 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з відзивом на                      позовну заяву, в прохальній частині якого, зокрема, просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі                 10 000,00 грн.
 
07 вересня 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з відповіддю на відзив ОСОБА_2 
 
12 вересня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду із запереченням на відповідь на відзив, в яких, зокрема, просила стягнути з позивача на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
 
Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області 07 грудня 2022 року ухвалено рішення по суті справи. Питання про вирішення розподілу судових витрат судом не вирішувалося.
 
07 грудня 2022 року о 11:35 год, тобто після оголошення рішення у справі, канцелярією суду зареєстровано заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення та стягнення витрат на професійну правничу допомогу. До заяви додано: додаткову угоду від 07 грудня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2022 року; акт виконаних робіт від 07 грудня 2022 року; розрахункову квитанцію від 07 грудня 2022 року про оплату адвокатських послуг у розмірі 10 000,00 грн.
 
Скасовуючи додаткове рішення місцевого суду в частині залишення без розгляду заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд виходив з того, що, відповідно до абзацу 2 частини восьмої статті 141                       ЦПК України, докази понесення витрат на правову допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Оскільки представником відповідачки подано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу разом із першою заявою по суті справи, зроблено заяву (у прохальній частині відзиву) про відшкодування витрат на правову допомогу у строк, визначений статтею 141                   ЦПК України, та надано докази понесення відповідачкою таких витрат, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 .
 
Такий висновок апеляційного суду є обґрунтованим з огляду на таке.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (стаття 59 Конституції України).
 
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).
 
Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
За змістом положень частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Висновки Верховного Суду
 
При вирішенні питання щодо відшкодування відповідачці витрат на професійну правничу допомогу апеляційним судом враховано, що представником останньої разом із першою заявою по суті справи подано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, зроблено заяву (у прохальній частині відзиву на позовну заяву від 17 серпня 2022 року) про відшкодування витрат на правову допомогу у строк, визначений статтею 141 ЦПК України, та надано докази понесення відповідачкою таких витрат.
 
Тож, сторона відповідачки до закінчення судових дебатів у справі звернулася до суду із заявою про відшкодування судових витрат, які вона має сплатити у зв`язку з розглядом справи, а докази таких витрат, подала 07 грудня 2022 року, тобто з дотриманням п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду, відповідно, висновок апеляційного суду про дотримання відповідачкою положень частини восьмої статті 141 ЦПК України є обґрунтованим.
 
Щодо доводів касаційної скарги 
 
У касаційній скарзі як на підставу оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, у касаційній скарзі зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені                              у постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
 
Оскаржуване судове рішення не суперечить зазначеному висновку Верховного Суду, оскільки у наведеній як приклад справі, визначаючи наявність підстав та розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суди виходили із наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Однак вирішення питання про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та визначення її розміру вирішується у кожному конкретному випадку                                  з урахуванням поданих сторонами доказів. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу відповідачкою додано квитанцію, на якій відсутня печатка банківської установи та підпис працівника банку, що є неналежним доказом понесених витрат на правову допомогу, Верховний Суд оцінює критично, оскільки встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися                 в оцінку доказів (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня               2019 року в справі № 373/2054/16-ц ).
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків апеляційного суду.
 
Враховуючи, що постанова Закарпатського апеляційного суду від 30 травня                      2023 року прийнята з правильним застосуванням норм процесуального права, тож касаційна скарга є необґрунтованою, відповідно, відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.
 
Керуючись пунктом 1 частини другої, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 , яку подала представниця - адвокатка Сідун Олеся Степанівна, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 30 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способів участі у її вихованні відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	О. В. Ступак     Д. Д. Луспеник     С. О. Погрібний