Постанова
Іменем України
15 серпня 2023 року
м. Київ
справа № 501/670/17
провадження № 61-4682св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Чорноморська міська рада Одеської області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, у складі судді Петрюченко М. І., від 18 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: 
Погорєлової С. О., Князюка О. В., Таварткіладзе О. М., від 28 лютого 
2023 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Чорноморської міської ради Одеської області про визнання незаконними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Іллічівської міської ради 
від 27 жовтня 2006 року № 113/19-V сину позивача - ОСОБА_3 було надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, 
площею 0,111 га, за адресою: 
АДРЕСА_1 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Вказане рішення було прийнято на підставі рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради № 260 від 27 листопада 2001 року про надання ОСОБА_3 земельної ділянки у постійне користування під будівництво індивідуального житлового будинку.
У листопаді 2006 року ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на вказану земельну ділянку. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті сина ОСОБА_3 , відкрито, безперервно та добросовісно продовжувала користуватись земельною ділянкою, сплачувала за неї необхідні платежі.
Зверталась до Чорноморської міської ради із заявами про надання дозволу на розробку проекту відведення спірної земельної ділянки, але їй було відмовлено, а згодом їй стало відомо, що земельну ділянку відведено іншій особі.
Посилаючись на викладене та остаточно сформулювавши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд:
- визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 25 листопада 2016 року № 174/18-VII «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0901 га, за адресою: АДРЕСА_1 ».
- визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 16 червня 2017 року № 249/25-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, 
площею 0,0901 га, ОСОБА_2 у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: 
АДРЕСА_1 »;
- визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради 
від 16 червня 2017 року № 249/84-VII «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,111 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: 
АДРЕСА_1 »;
- визнати незаконним та скасувати рішення Чорноморської міської ради 
від 30 червня 2018 року № 358/86-VII «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,111 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: 
АДРЕСА_1 »;
- зобов`язати Чорноморську міську раду Одеської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,111 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: 
АДРЕСА_1 , для подальшої передачі у власність.
06 липня 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про залучення її в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, посилаючись на те, що спірна земельна ділянка передана їй у власність для ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Чорноморської міської ради № 245/25 від 16 червня 2017 року.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 19 лютого 
2018 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 
2020 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду 
від 28 лютого 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 25 листопада 2016 року № 174/18-VІІ «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0901 га, за адресою: АДРЕСА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 16 червня 2017 року № 249/25-VІІ «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, 
площею 0,0901 га, ОСОБА_2 у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: 
АДРЕСА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 16 червня 2017 року № 249/84-VІІ «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,111 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою: 
АДРЕСА_1 ».
Визнано незаконним та скасовано рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 30 серпня 2018 року № 358/86-VІІ «Про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,111 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: 
АДРЕСА_1 ».
Зобов`язано Чорноморську міську раду Одеської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,111 га, для ведення особистого селянського господарства за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що  ОСОБА_4 помер, не встиг завершити процедуру приватизації спірної земельної ділянки та не отримав правовстановлюючий документ на неї, а отже його спадкоємець ОСОБА_1 має право на завершення приватизації земельної ділянки, розпочатої спадкодавцем. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права суди вважали ефективним.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
30 березня 2023 року ОСОБА_2 подала касаційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року.
Ухвалою Верховного Суду від 20 квітня 2023 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У травні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 09 серпня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження судових рішень  ОСОБА_2 вказує те, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2020 року у справі № 686/24410/17, від 04 листопада 2020 року у справі № 392/716/16-ц, від 06 березня 2019 року у справі № 571/1306/16-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 2-3632/11, від 15 липня 2019 року у справі № 235/499/17, 
від 17 липня 2019 року у справі № 523/3612/16-ц, від 24 липня 2019 року у справі № 760/23795/14-ц, від 25 вересня 2019 року у справі № 642/6518/16-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 390/131/18, від 06 листопада 2019 року у справі № 464/4574/15-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 756/17180/14-ц, від 13 листопада 2019 року у справі № 697/2368/15-ц, від 04 грудня 2019 року у справі № 635/8395/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 686/24003/18, від 01 липня 2020 року у справі № 287/575/16-ц, 
від 19 серпня 2020 року у справі № 287/587/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Зазначає, що вона діяла добросовісно та розумно, тоді як судами попередніх інстанцій не була надана оцінка діям позивача при зволіканні із закінченням процедури приватизації.
Наголошує, що ОСОБА_3 була розпочата процедура приватизації землі із цільовим призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, натомість позивачем заявлені вимоги щодо завершення процедури приватизації земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.
При цьому вимоги щодо завершення процедури приватизації земельної ділянки із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства викладені в редакції позову від 05 листопада 2018 року, щодо якого суд не ухвалював рішення про прийняття.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи
Рішенням виконавчого комітету Олександрівської селищної ради № 260 
від 27 листопада 2001 року вирішено надати ОСОБА_3 із земель неугідь селища земельну ділянку, площею 0,11 га, розташовану за адресою: 
АДРЕСА_2 , для будівництва індивідуального житлового будинку.
Рішенням № 113-ХХІІІ дванадцятої сесії Олександрівської селищної ради двадцять третього скликання від 18 грудня 2001 року, розглянувши рішення виконавчого комітету Олександрівської селищної ради про передачу громадянам у приватну власність земельних ділянок, які раніше знаходились у користуванні, вирішено передати у постійне користування під будівництво житлового будинку, під город ОСОБА_3 по 
АДРЕСА_2 , площею 0,11 га, згідно рішення № 260 
від 27 листопада 2001 року.
Рішенням Іллічівської міської ради № 113/19-V від 27 жовтня 2006 року ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки, площею 0,111 га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшої передачі у власність.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
Після смерті сина, у встановлений законом шестимісячний строк, матір ОСОБА_3 - ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Листом Іллічівської міської державної нотаріальної контори № 226/370 
від 16 лютого 2007 року ОСОБА_1 повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на земельну ділянку, що розташована на території 
АДРЕСА_1 , немає можливості в зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, а саме державного акту на право власності на земельну ділянку.
В подальшому, рішенням Чорноморської міської ради № 174/18-VII 
від 25 листопада 2016 року ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, 
площею 0,0901 га, за адресою: 
АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства з подальшою передачею у власність.
Рішенням Чорноморської міської ради № 249/25-VII від 16 червня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та передано її у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства. Цим же рішенням ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки.
Рішенням Чорноморської міської ради № 345/69-VII від 08 червня 2018 року та № 358/86-VII від 30 серпня 2018 року ОСОБА_1 відмовлено у надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення садівництва з подальшою передачею у власність у зв`язку з невідповідністю генеральному плану м. Чорноморська Одеської області.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Згідно з вимогами до форми та змісту позовної заяви вона повинна, зокрема, містити ім`я (найменування) відповідача, а також зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; (пункти 1 і 4 частини другої статті 175 ЦПК України).
Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості 
позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).
Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (частина перша статті 33 ЦПК України у редакції, чинній на час відкриття провадження).
Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частина перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше.
За змістом частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У розглядуваній справі  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила, зокрема визнати протиправним та скасувати рішення Чорноморської міської ради Одеської області від 25 листопада 2016 року 
№ 174/18-VII «Про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, площею 0,0901 га, за адресою: АДРЕСА_1 » та від 16 червня 2017 року № 249/25-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 0,0901 га, ОСОБА_2 у власність для ведення особистого селянського господарства за адресою: 
АДРЕСА_1 ».
Спір про визнання незаконними та скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо відведення земельної ділянки у власність має розглядатися як спір, що пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, яка набула відповідне право власності на цю земельну ділянку.
У такій справі правовідносини безпосередньо стосуються прав та обов`язків особи, яка на підставі оспорюваного рішення органу місцевого самоврядування набула відповідні права на спірну земельну ділянку, і не можуть бути розглянуті судом та вирішені в спорі позивача з третьою особою (власником земельної ділянки), яка в такій ситуації має бути співвідповідачем.
Однак судом першої інстанції ОСОБА_2 залучена до участі у справі в якості третьої особи.
Процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмета спору відрізняється за обсягом прав та обов`язків.
Таким чином, залучення до участі у справі ОСОБА_2 в якості третьої особи не може забезпечити належний розгляд справи за заявленими вимогами ОСОБА_1 .
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції не звернув уваги, що ОСОБА_1 у своїх уточнених позовних заявах/заявах про збільшення позовних вимог (т.1 а.с. 198-203, т.3 а.с. 35-37), на стадії підготовчого провадження, визначала ОСОБА_2 в якості співвідповідача.
Однак, отримавши та прийнявши уточнені позовні заяви/заяви про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 , в яких ОСОБА_2 була вказана в якості співвідповідача, суд всупереч вимог статей 12, 51, 197 
ЦПК України не обговорив та у передбачений процесуальним законом спосіб не вирішив питання про залучення  ОСОБА_2 до участі у справі у якості співвідповідача.
Відмова у позові лише через не вирішення судом клопотання позивача про залучення до участі у справі співвідповідачів чи заміну неналежного відповідача буде суперечити, зокрема принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, оскільки в такому випадку позивач отримує негативне для себе рішення не через власні дії (недоведеність позовних вимог, невчинення процесуальних дій, тощо) і не через дії відповідача (надання доказів, які доводять необґрунтованість позовних вимог, тощо), а фактично через дії (бездіяльність) суду.
Вказане узгоджується із висновками Верхового Суду у постановах
від 09 червня 2021 року в справі № 369/1873/18, від 31 травня 2023 року в справі № 707/2462/17.
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Оскільки висновки судів по суті вирішення справи мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її сторін, Верховний Суд у цій постанові не дає оцінку законності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .
З урахуванням наведеного рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд.
Під час нового розгляду суду першої інстанції, з урахуванням позиції позивача, необхідно обговорити та вирішити питання щодо суб`єктного складу сторін, після чого ухвалити законне та обґрунтоване рішення по суті заявленого ОСОБА_1 спору.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки за результатами касаційного перегляду рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 402, 406, 409, 411, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 грудня 
2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 лютого 
2023 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович