ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 липня 2023 року 
м. Чернівці
справа № 725/1701/23
провадження 822/572/23
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кулянди М.І.,
суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.,
учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна страхова компанія «Омега» (далі ПАТ «АСК «Омега»),
апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці суду від 24 квітня 2023 року та на додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 травня 2023 року,
головуючий в суді першої інстанції суддя Іщенко І.В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «АСК «Омега» про стягнення страхового відшкодування.
Позов мотивовано тим, що 29 травня 2022 року о 16:35 год., у м. Чернівці, на перехресті вул. Л. Кобилиці-Ольжича, ОСОБА_2 , керуючи службовим автомобілем Toyota Prius, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на другорядній дорозі не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення із автомобілем марки Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 червня 2022 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.
Автомобіль марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_1 , проте, його фактичним користувачем є ОСОБА_3 , яка керує вказаним автомобілем, згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху, на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.
Відповідно до висновку № 41-06-22 експертного дослідження визначено вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 75 576 гривень 36 коп.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПАТ «АСК «Омега».
Просив суд стягнути з відповідача ПАТ «АСК «Омега» на його користь страхове відшкодування, за шкоду завдану автомобілю в розмірі 75 576 гривень 36 коп. та вирішити питання про розподіл судових витрат.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 24 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «АСК «Омега» про стягнення страхового відшкодування задоволено.
Стягнуто з ПАТ «АСК «Омега» на користь ОСОБА_1 , страхове відшкодування в розмірі 75 576 гривень 36 коп. 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Додатковим рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 травня 2023 року стягнуто з ПАТ «АСК «Омега» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень. 
Суд мотивував своє рішення тим, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу Toyota Camry ОСОБА_1 , з вини ОСОБА_2 , була  заподіяна майнова шкода у розмірі 75 576 гривень 36 коп.
Оскільки обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія автомобіля Toyota Prius ОСОБА_2 здійснено у ПАТ «АСК «Омега» за полісом страхування, чинного на момент дорожньо-транспортної пригоди, саме із вказаного страховика підлягає стягненню матеріальний збиток завданий власнику іншого транспортного засобу, в межах суми страхового відшкодування, в розмірі 75 576 гривень 36 коп.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з вказаним рішенням ПАТ «АСК «Омега» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Першотравневого районного м.Чернівці суду від 24 квітня 2023 року скасувати. Позов ОСОБА_1 до ПАТ «АСК «Омега» задовольнити частково та стягнути з ПАТ «АСК «Омега» страхове відшкодування у розмірі 33 727 гривень 29 коп. Додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 травня 2023 року змінити, стягнувши з ПАТ «АСК «Омега» понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції помилково взяв до уваги висновок експерта № 41-06-22 від 20 червня 2022 року, що є неналежним та допустимим доказом, а належним доказом матеріального збитку є звіт № 34197 від 12 червня 2022 року. Також зазначає про незаконність рішення суду щодо стягнення витрат на оплату авто товарознавчої експертизи. 
Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1  просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
29 травня 2022 року о 16:35 год., у м. Чернівц, на перехресті вул. Л. Кобилиці-Ольжича, ОСОБА_2 , керуючи службовим автомобілем Toyota Prius, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись на другорядній дорозі, не дав дорогу автомобілю, який рухався по головній дорозі, у результаті чого сталося зіткнення із автомобілем марки Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Першотравневого районного суду м.Чернівці від 16 червня 2022 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України.
На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована, відповідно до полісу № 204698943 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
01 червня 2022 року ОСОБА_3 , як потерпілою особою, на адресу АСК «ОМЕГА» було направлено повідомлення про настання страхового випадку.
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №34197 встановлено, що вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 33727 гривні 29 коп.
Відповідно до висновку експерта №14-06-22 матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Toyota Camry», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на момент ДТП 29 травня 2022 року, становить 75576 гривень 36 коп. 
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Згідно правила пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Частиною першою статті 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі, якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 наведено правовий висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Визначення поняття «фізичний знос» наведено в пункті 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, відповідно до якої це втрата вартості колісного транспортного засобу (тобто автомобіля), його складників, яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей колісних транспортних засобів, його складників, порівняно з вартістю нового подібного колісного транспортного засобу або його складників.
Сфера обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачає необхідність застосування коефіцієнта фізичного зносу (стаття 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Аналіз статті 1194 ЦК України дає підстави для висновку, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, страховик відповідальної особи, яка винна у дорожньо-транспортній пригоді, на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу (у разі наявності такої різниці) на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.
Судом встановлено, що 29 травня 2022 року в м. Чернівці сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Toyota Prius, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля ToyotaCamry, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до висновку експерта № 41-06-22 від 20 червня 2022 року матеріальні збитки, завдані власнику автомобіля марки Toyota Camry, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження, станом на момент ДТП, складають 75 576 гривні 36 коп.
Отже, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, встановивши вину ОСОБА_2 щодо настання вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди, а також те, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія автомобіля Toyota Prius ОСОБА_2 здійснено у ПАТ «АСК «Омега» за полісом страхування, чинного на момент дорожньо-транспортної пригоди, зробив правильний висновок, що саме із вказаного страховика підлягає стягненню матеріальний збиток завданий власнику іншого транспортного засобу в межах суми страхового відшкодування в розмірі 75 576 гривень 36 коп.
Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги звіт про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №34197, поданий ПАТ «АСК «Омега» та надав перевагу висновку експерта №41-06-22 автотоварознавчої експертизи від 20 червня 2022 року.
З матеріалів справи вбачається, що у наданих сторонами у справі доказами про визначення вартості матеріального збитку зазначені різні суми матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Toyota Camry.
Згідно частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Так, статтею 106 ЦПК України, передбачено можливість проведення експертизи на замовлення учасників справи.
Частиною 6 статті 106 ЦПК України зазначено, що експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
Згідно з частиною 5 статті 106 ЦПК України у висновку експерта повинно бути зазначено, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Разом з тим, у звіті про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №34197 від 12 червня 2022 року не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що вказаний звіт підготовлено для подання до суду.
Висновок автотоварознавчої експертизи №41-06-22 від 20 червня 2022 року виконаний на замовлення ОСОБА_1 відповідає вимогам статей 102, 106 ЦПК України, а тому суд першої інстанції правильно надав перевагу саме даному висновку, а не звіту спеціаліста оцінювача ОСОБА_4 .
Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яку Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18.
Також слід зазначити, що висновок автотоварознавчої експертизи №41-06-22 від 20 червня 2022 року ПАТ «АСК «Омега» не оскаржило та не просило суд першої інстанції провести повторну експертизу.
З огляду на вказане помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу, підтверджується звітом про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу №34197 від 12 червня 2022 року.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції помилково стягнув з ПАТ «АСК «Омега» витрати за проведення автотоварознавчої експертизи, є безпідставними.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Отже, витрати пов`язані із проведенням експертизи для визначення матеріального збитку, підлягають відшкодуванню в порядку ст.133 ЦПК України, як витрати пов`язані із розглядом справи.
Додаткове рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 15 травня 2023 року.
Згідно з положеннями ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1)        на професійну правничу допомогу;        
2)        пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3)        пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4)        пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги №89/1/22 від 01 червня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Поляк і партнери»; звітом про надані послуги від 24 квітня 2023 року; квитанціями до прибуткового касового ордера № 10/04/23 від 10 квітня 2023 року та № 04/03/23 від 04 березня 2023 року . Всього надано послуг на суму 15000 гривень.
Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, як зазначено в п. 95 рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з судом першої інстанції про те, що наявні підстави для відшкодування позивачці витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними. 
Отже, що з урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, критерію необхідності подання та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, апеляційний суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 гривень є обґрунтованими.
Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.
Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу- без задоволення. 
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного м.Чернівці суду від 24 квітня 2023 року та на додаткове рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 15 травня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Головуючий М.І. Кулянда
Судді: І.М. Литвинюк 
Н.Ю. Половінкіна