Дата документу 08.08.2023 Справа № 335/3298/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 335/3298/23 Головуючий у І інстанції: Крамаренко І.А.
Провадження № 22-ц/807/1704/23                              Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2023 року        м. Запоріжжя
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:
головуючого:         Полякова О.З.,
суддів:         Кухаря С.В.,
        Крилової О.В.
секретар: Камалова В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сухорукової Надії Миколаївни на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2023 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сухорукової Надії Миколаївни про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування; служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною,-

В С Т А Н О В И Л А:        

У квітні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сухорукової Н.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування; служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, в якому просив суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути йому перешкоди брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визначити йому способи та порядок участі у спілкуванні та вихованні дитини за таким графіком побачень: необмежене спілкування батька з донькою засобами телефонного та відеозв`язку (вайбер, ватсап, телеграм); систематичні побачення батька з дитиною під час її перебування на території України три рази на місяць з 10 год. 00 хв. суботи до 19 год. 00 хв. неділі, за відсутності матері дітей, з правом проживання дитини в ці дні разом з батьком, а також правом відвідування парків, дитячих майданчиків, дитячих торгово-розважальних центрів, цирку, театру, кіно; безперешкодне проведення відпустки з дитиною без участі матері два рази щороку згідно з графіком відпустки ОСОБА_1 строком десять діб; безперешкодна участь у спільному святкуванні дня народження доньки; також просив зобов`язати ОСОБА_2 повідомляти ОСОБА_1 про місцеперебування, стан здоров`я, захворювання доньки, місця відвідування нею навчальних закладів, додаткових занять, репетиторів.
У червні 2023 року ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сухорукової Н.М. звернувся до суду із заявою про забезпечення вищезазначеного позову.
В обґрунтування заяви зазначав, що  рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року у справі № 335/7594/22 було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 . Від цього шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку -  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розлучення проживає разом із матір`ю. Заявник зазначав, що ОСОБА_4 з 07 листопада 2022 року до часу подання заяви до суду обмежує його спілкування з донькою, забороняючи їх побачення на дитячому майданчику та вдома, перешкоджає спілкуванню батька з дитиною засобами телефонного зв`язку. Надав скріншоти повідомлень з месенжерів, які на підтвердження того факту, що після розлучення та виїзду за кордон,  ОСОБА_2 , усвідомлюючи, що він бажає спілкуватись з дитиною, постійно наголошувала на недостатності коштів за аліментами, які той добровільно сплачує щомісяця, а також неодноразово у грубій формі повідомляла заявника про те, що він ніколи не побачить свою дитину.
Зазначав, що у зв`язку із введенням воєнного стану на території України, ОСОБА_4 разом із дитиною покинула територію країни, порушивши його батьківські права, не повідомила місце перебування дитини, на його телефоні дзвінки та листи в месенджерах не відповідає, не дає можливості спілкуватись з дитиною. 
Разом з тим, ОСОБА_1 вказував, що не заперечує проти перебування доньки за кордоном на час дії воєнного стану, вважає такі заходи необхідними для безпеки дитини, проте стверджує, що колишня дружина незаконно позбавляє його права на спілкування із дитиною принаймні телефонним зв`язком, приховуючи також інформацію про дитину, її стан здоров`я, безпеку, умови проживання, харчування та інше. Оскільки за таких обставин, він повністю відрізаний від власної дитини, вважає, що ОСОБА_4 своїми умисними діями фізично та морально відчужує доньку від її батька, намагаючись створити передумови для того, щоб дитина забула батька.
Відсутність спілкування із дитиною протягом тривалого часу може негативно вплинути на психологічне здоров`я дівчинки та призвести до її відчуження від батька, втрати емоційного контакту з батьком, що потягне за собою певнітруднощі виконання рішення суду або взагалі унеможливить таке виконання, що, на думку заявника, свідчить про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення його позову.
Посилаючись на означені обставини, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сухорукової Н.М. просив вжити заходів забезпечення його позову до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Вознесенівському району, як орган опіки та піклування; служба (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, встановлення графіку участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити спілкування (контакт) малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_1 у телефонному режимі по відео або аудіо зв`язку, у тому числі у месенджерах «Вайбер», «Телеграм», «Ватсап» чотири рази на тиждень до ухвалення судового рішення.
Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Не погоджуючись із вищезазначеною ухвалою,  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сухорукової Н.М. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2023 року скасувати та прийняти нову постанову про задоволення його заяви.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2  в особі представника – адвоката Патяка А.С. заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2023 року – залишити без змін. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник - адвокат Сухорукова Н.М. наполягали на задоволенні апеляційної скарги, оскаржувану ухвалу просили скасувати та прийняти нову постанову про задоволення заяви.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Патяк А.С. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, висловив думку про законність та обґрунтованість ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2023 року, просив залишити її без змін.
Представник органу опіки та піклування Панченко І.О. просив суд ухвалити рішення в інтересах дитини, окремої думки щодо оскаржуваної ухвали суду не висловлював.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, позицію скаржника та його представника, представника відповідача та третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду відповідає.
Відмовляючи в задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача не навів вмотивованого обґрунтування, що саме той вид заходу забезпечення позову, що він просив, необхідно вжити, та що невжиття такого заходу ускладнить або унеможливить виконання рішення суду; не зазначив, яким чином може сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення; не зазначив обставини та не надав документів на підтвердження своїх доводів, а мотиви, викладені у заяві, не дають підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову, обґрунтувати заяву та підтвердити її доказами, а також довести наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зроблено висновок, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Обов`язок доведення обставин, які указували б на необхідність вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача для забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, покладено на позивача відповідно до статті 81 ЦПК України, а оцінка доказів, наданих позивачем, є компетенцією суду.
З аналізу статей 150-153 ЦПК України можна дійти висновку, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави для його забезпечення.
При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Як роз`яснено в пункту 1, пункту 4Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року N 9, єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.
Згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.
У заяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції правильно визначив, що на теперішній час відсутні достатні підстави для забезпечення позову у цій справі, адже заявник не надав суду належного обґрунтування необхідності вжиття заявленого ним заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем дій, які призведуть до непоправних наслідків, без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. У той час, як обґрунтування необхідності застосування заходу забезпечення позову, наведені у заяві ОСОБА_1 , є тільки його припущеннями і не підкріплені жодними належними доказами.
Крім того апеляційний суд наголошує на тому, що згідно з матеріалами справи, зміст заяви ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сухорукової Н.М. фактично дублює одну з його позовних вимог, адже прохання, що міститься у позовній заяві про необмежене спілкування батька з донькою засобами телефонного та відеозв`язку (вайбер, ватсап, телеграм), є тотожним способу забезпечення позову, про вжиття якого позивач просив у своїй заяві - зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити спілкування (контакт) малолітньої ОСОБА_3 з батьком - ОСОБА_1 у телефонному режимі по відео або аудіо зв`язку, у тому числі у месенджерах «Вайбер», «Телеграм», «Ватсап» чотири рази на тиждень до ухвалення судового рішення.
Таким чином, задоволення заяви позивача про забезпечення позову у цій справі в обраний ним спосіб, призведе до порушення вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України, у зв`язку з фактичним вирішенням частини позовних вимог ОСОБА_1 по суті.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстави для її скасування відсутні, у зв`язку з чим, апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сухорукової Н.М. слід залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2023 року – залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Сухорукової Надії Миколаївни –залишити без задоволення.
Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 червня 2023 рокуу цій справі – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 16 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: