СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року                                    м. Харків                        Справа № 913/355/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А. , суддя  Стойка О.В.

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
Головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Гаркуши О.Л.,
представники учасників справи: не з`явилися 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (вх.1186Л/3) на ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.05.2023 (суддя Фонова О.С., повний текст складено 22.05.2023) у справі №913/355/21
за заявою  Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», м. Київ,
до боржника Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро-Восток», с. Широкий Луганської області,
про  банкрутство

ВСТАНОВИВ:
У провадженні Господарського суду Луганської області перебуває справа №913/355/21 про банкрутство Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства «Агро-Восток» (далі - ПНВСП «Агро-Восток»).
Постановою Господарського суду Луганської області від 24.02.2022 визнано банкрутом боржника – ПНВСП «Агро-Восток`та відкрито ліквідаційну процедуру строкомна 12 місяців – до 24.02.2023. Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Бохана О.С., на якого покладено бов`язки та повноваження по проведенню ліквідаційної процедури, встановлені ст.61 Кодексу України з процедур банкрутства (далі – КУзПБ).
19.07.2022 на адресу суду першої інстанції надійшла заява Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” (далі – АТ «Державний ощадний банк України») в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України»№110.20-15/944/21585/2022-12/вих. від 15.07.2022 з грошовими вимогами до боржника – ПНВСП «Агро-Восток» у справі про банкрутство №913/355/21 (з урахуванням заяви про уточнення грошових вимог від 25.07.2022), в якій просить:  
- визнати грошові вимоги АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” (код ЄДРПОУ 09304612) до ПНВСП «Агро-Восток» (код ЄДРПОУ 24850683) у сумі 650 970,48 грн., з яких:
Конкурсні грошові вимоги за період з 07.05.2021 по 29.06.2021 у сумі 115 618,20 грн.;
Поточні грошові вимоги за період з 29.06.2021 по 24.02.2022 у сумі 530 390,28 грн.;
Судовий збір у розмірі 4962,00 грн.;
-          включити грошові вимоги до реєстру вимог кредиторів у порядку ст.64 КУзПБ.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 16.05.2023 у справі №913/355/21 визнано грошові вимоги АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» (далі – ініціюючий кредитор; Банк; АТ «Ощадбанк») (ідентифікаційний код 09304612) до     боржника –ПНВСП «Агро-Восток» (ідентифікаційний код 24850683) у сумі 47  614,23 грн. – основна заборгованість та 4  962,00  грн. – судовий збір. Решту вимог ініціюючого кредитора до боржника у сумі 598  394,25 грн. відхилено.

Не погодившись із означеною ухвалою, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно з якою просить:
- скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у визнанні грошових вимог ініціюючого кредитора у загальному розмірі 598   394,25 грн., у тому числі:
поточних вимог кредитора за період з 29.06.2021 по 24.02.2022, які складаються з процентів у розмірі 307  319,02 грн., 3% річних по процентах у розмірі 2 655,47 грн.; інфляції по прострочених процентах у розмірі 11 998,25 грн.; 3% річних по кредиту у розмірі 48  524,05 грн.; суми втрат від інфляції по простроченому боргу в розмірі 159893,50 грн.;
конкурсних вимог за період з 07.05.2021 по 29.06.2021, які складаються з процентів у розмірі 67866,28 грн., 3% річних по процентах у розмірі - 73,67 грн., втрат від інфляції по прострочених процентах у розмірі 64,02 грн.;
- постановити в цій частині нову ухвалу, якою визнати грошові вимоги ініціюючого кредитора - АТ «Ощадбанк» до ПНВСП «Агро-Восток» у загальному розмірі 598  394,25  грн. та включити їх до реєстру вимог кредиторів; 
- вирішити питання стосовно розподілу судових витрат та включити їх до реєстру вимог кредиторів.
Ініціюючий кредитор вважає, що оспорювана ухвала суду в частині відмови АТ «Ощадбанк» у задоволенні частини заявлених вимог кредитора є незаконною, необґрунтованою та такою, що ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню в частині відмови Банку у задоволені частини заявлених вимог кредитора, з огляду на наступне:
- сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №904/889/18, від 05.03.2019 у справі №922/409/17, від 19.05.2020 у справі №910/9167/19;
- судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не враховано норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якими передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України), та принцип свободи договору, викладений в ст.ст.6, 627 ЦК України. Однак, ці норми права є необхідними для застосування при розгляді питання нарахування процентів за користування кредитом саме до дня повернення позики, якщо це безпосередньо передбачено кредитним договором;
- Господарським судом Луганської області не враховано висновок Конституційного Суду України, зроблений у рішенні №6-р(ІІ)/22 від 22.06.2022 по справі №3-188/2020(455/20) за конституційною скаргою АТ «Ощадбанк», що полягає у правомірності отримання Банком процентів як плати, а також 3% річних та інфляційних втрат як заходів відповідальності одночасно. У Рішенні Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20) вказано, що приписи ч.2 ст.625, першого речення ч.1 ст.1050 ЦК України та ч.1 ст.1048 цього Кодексу регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (ч.1 ст.622 зазначеного Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.

На електронну адресу суду 30.06.2023 від ліквідатора ПНВСП «Агро-Восток» - Бохан  О.С. надійшов відзив на апеляційну скаргу (у межах визначеного судом строку), згідно з резолютивною частиною якого ліквідатор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу – без змін. При цьому за коротким змістом відзиву ліквідатор звертає увагу на наступне:
- нарахування процентів за користування кредитними коштами вже після закінчення строку кредитування - 10.09.2014 суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 04.02.2020 у справі №912/1120/16;
- Конституційний Суд України у рішенні від 22.06.2022 у справі №3-188/2020 (455/20) наголосив, що забезпечення сталості та єдності судової практики є основоположною функцією Верховного Суду (ч.1 ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), яку не може здійснювати інший орган державної влади, зокрема Конституційний Суд України. Виконуючи це завдання, саме Верховний Суд здійснює тлумачення та застосування норм ЦК України й інших Законів України, а Конституційний Суд України вирішує питання про конституційність цих норм, зокрема за конституційними скаргами, та здійснює офіційне тлумачення Конституції України (п.п.1, 2 ч.1 ст.150, ст.151 Конституції України, п.п.1, 2, 9 ч.1 ст.7 Закону України «Про Конституційний Суд України»).

Кредитор, ГУ ДПС у Луганській області правом, наданим ст.263 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України), не скористався, відзиву на апеляційну скаргу не надав. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст.263 ГПК України).

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Медуниця О.Є., суддя Істоміна О.А., суддя Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 21.06.2023, зокрема, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» на ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.05.2023 у справі №913/355/21 та призначено розгляд означеної апеляційної скарги на 21.08.2023 о 14:30 год.

У судове засідання 21.08.2023 учасники справи повноважних представників не направили.
ГУ ДПС у Луганській області про наявність поважних причин неявки представника суд завчасно не повідомило, належне повідомлення останнього про дату, час та місце судового засідання підтверджене наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Ліквідатор ПНВСП «Агро-Восток» - Бохан  О.С. за змістом відзиву на апеляційну скаргу просив розгляд апеляційної скарги провести без його участі.
На електронну адресу суду 18.08.2023 від АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» надійшла заява (з накладенням кваліфікованого електронного підпису) про відкладення розгляду справи, мотивована участю представника в іншій справі, яка розглядається Київським районним судом міста Одеси.
Відповідно до ч.11 ст.270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
За приписами ст.129 Конституції України, ст.2 ГПК України до основних засад судочинства віднесено, зокрема, розумність строків розгляду справи судом, що також є одним з елементів права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судова колегія враховує, що явка представників учасників справи в судове засідання не визнавалася судом обов`язковою. Позиція Банку викладена безпосередньо в апеляційній скарзі. Ініціюючим кредитором  жодним чином не обґрунтовано, які обставини підлягають встановленню та з`ясуванню саме у судовому засіданні та потребують присутності скаржника в судовому засіданні. Апелянт був завчасно (03.07.2023, тобто за півтора місяці до дати судового засідання) повідомлений про дату, час та місце судового засідання та не був позбавлений можливості направити в судове засідання іншого повноважного представника. 
Враховуючи вищевикладене та з огляду на обмежені строки розгляду апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні клопотання Банку про відкладення розгляду справи.
Оскільки судом апеляційної інстанції створено всі необхідні умови для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності представників учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 29.06.2021 відкрито провадження у справі про банкрутство ПНВСП “Агро-Восток” (п.1 ухвали). Визнано грошові вимоги ініціюючого кредитора – АТ “Державний ощадний банк України” до ПНВСП “Агро-Восток” у загальному розмірі 6992139,20 грн., а також судовий збір у сумі 22700,00 грн. та авансування винагороди арбітражного керуючого в сумі 54000,00 грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів.Решту вимог ініціюючого кредитора до боржника у сумі 10806429,73  грн.відхилено. Окремо визнані вимоги АТ “Ощадбанк”, що забезпечені заставою майна,у сумі 4742990,00 грн. (п.2 ухвали).
Постановою Східного апеляційного господарського суду від 21.10.2021 апеляційну скаргу АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” задоволено частково.Ухвалу Господарського суду Луганської області від 29.06.2021 у справі №913/355/21 скасовано в частині відмови у визнанні грошових вимог ініціюючого кредитора – АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” до боржника – ПНВСП “Агро-Восток” у сумі 620993,52 грн. та постановлено в цій частині нове судове рішення, яким визнано зазначені грошові вимоги. Викладено пункт 2 ухвали в наступній редакції: “2. Визнати грошові вимоги ініціюючого кредитора – Акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” до Приватного науково-виробничого сільськогосподарського підприємства “Агро-Восток” в загальному розмірі 7613132,72 грн., а також судовий збір в сумі 22700,00 грн. та авансування винагороди арбітражного керуючого в сумі 54  000,00  грн., які підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів. Решту вимог ініціюючого кредитора до боржника в сумі 10185436,21 грн. відхилити. Окремо визнати вимоги АТ “Ощадбанк”, що забезпечені заставою майна в сумі 4742990,00 грн.”. В іншій частині ухвалу залишено без змін.
Постановою Господарського суду Луганської області від 24.02.2022 визнано банкрутом боржника – ПНВСП “Агро-Восток” та відкрито ліквідаційну процедуру строком    на 12 місяців – до 24.02.2023.  Призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Бохана О.С., на якого покладено обов`язки та повноваження по проведенню ліквідаційної процедури, встановлені ст.61 КУзПБ.
19.07.2022 до Господарського суду Луганської області надійшла заява АТ “Державний ощадний банк України” в особі філії – Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк” №110.20-15/944/21585/2022-12/вих. від 15.07.2022 про поточні грошові вимоги до боржника – ПНВСП “Агро-Восток” у справі про банкрутство №913/355/21 (з урахуванням заяви про уточнення грошових вимог від 25.07.2022). Зміст вимог викладено вище за текстом постанови.

11.03.2011 між Публічним акціонерним товариством “Державний ощадний банк України”, як Позикодавцем, (кредитор) та ПНВСП “Агро-Восток”, як Позичальником, (боржник) був укладений Договір кредитної лінії №17, зі змінами та доповненнями, внесеними Додатковими договорами №1 від 29.07.2011, №2 від 20.12.2011, №3 від 10.09.2012 та №4 від 18.02.2014 (далі - Кредитний договір).
За умовами п.2.1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати на умовах цього Договору, а Позичальник зобов`язується отримати та належним чином використовувати та повернути в передбачені Договором строки Кредит та сплатити проценти та інші платежі за користування Кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором. 
Кредит надається у вигляді невідновлюваної кредитної лінії окремими частинами (траншами) з остаточним терміном повернення не пізніше 10.09.2014 (п.2.2 Кредитного договору у редакції Додаткового договору №4 від 18.02.2014).
Позичальник зобов`язаний не пізніше останнього Банківського дня періоду, в якому закінчується строк користування Кредитом у межах встановленого у звітному періоді Діючого ліміту кредитування, здійснити погашення частини кредитних коштів у сумі, що буде необхідною для дотримання діючого ліміту кредитування на наступний період. У разі, якщо Діючий ліміт кредитування буде вичерпано, Позичальник має право отримати наступний транш у межах Діючого ліміту кредитування лише за умови погашення попередньої заборгованості за Договором (п.2.3.2 Кредитного договору).
Згідно з п.2.3.3 Кредитного договору Позичальник зобов`язується здійснити погашення кожного траншу не пізніше ніж на 365 календарний день з моменту його отримання незалежно від діючого ліміту кредитування. 
Максимальний ліміт кредитування встановлено в розмірі 3510000,00 грн. (п.2.3 Кредитного договору).
Відповідно до п.2.3.2 сторони погодили зменшення діючого ліміту кредитування в строки згідно з графіком, за яким з наданих коштів у межах ліміту кредитування в загальній сумі 3510  000,00 грн. Позичальник мав:у строк з 01.10.2013по 31.10.2013 погасити 350  000,00 грн.;у строк з 01.11.2013 по 30.11.2013 – 350  000,00 грн.;у строк з 01.12.2013 по 31.12.2013 – 350  000,00 грн.;у строк з 01.01.2014 по 28.02.2014 – 1230000,00 грн.; у строк з 01.03.2014 до 10.03.2014–1230000,00 грн.
Додатковим договором №4 від 18.02.2014 сторони погодили максимальний ліміт кредитування в сумі 2  459900,00 грн. та погодили графік збільшення/зменшення діючого ліміту кредитування, за яким до 31.07.2014 (включно) ліміт було встановлено в сумі 2  459  900,00 грн., у період з 01.08.2014 до 31.08.2014   (включно) - 2  409900,00 грн., у період з 01.09.2014 по 10.09.2014 (включно) - 2 359 900,00 грн.
Згідно з п.2.7.1 Кредитного договору проценти за користування Кредитом розраховуються Банком на основі процентної ставки в розмірі 19 процентів річних, яка може бути встановлена в іншому розмірі в порядку, визначеному Договором. 
Проценти нараховуються методом факт/факт на фактичну суму заборгованості Позичальника за Кредитом та за термін фактичного користування ним, починаючи з першого дня видачі Кредиту включно, та до повного погашення заборгованості за цим Договором (п.2.7.2 Кредитного договору).
Пунктом 3.1.1 Кредитного договору сторони погодили, що Банк проводить надання Кредиту в безготівковій формі шляхом сплати платіжних документів, наданих Позичальником, або шляхом перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника, відкритий у Банку, для подальшої сплати платіжних документів згідно з цільовим призначенням Кредиту, визначеним п.2.4 договору. 
Надання Кредиту або тієї чи іншої його частини на умовах цього Договору здійснюється Банком протягом п`яти Банківських днів після виконання Позичальником усіх та кожної з Умов надання цього Договору та після надання Банку документів, що підтверджують потребу в кредитних коштах (договорів, рахунків-фактур тощо), а також заявки Позичальника, підписаної керівником і головним бухгалтером Позичальника (п.3.1.2 Кредитного договору).
За умовами п.5.3.2 Кредитного договору Позичальник зобов`язаний точно в строки, обумовлені Договором, погашати Кредит та своєчасно у визначені цим Договором строки сплачувати плату (проценти) за користування Кредитом, а у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов`язань за Договором на першу вимогу Банку сплатити штрафні санкції, як це передбачено в Договорі, а також у повному обсязі всі інші платежі та відшкодувати завдані збитки.
Відповідно до п.2.7.3 Кредитного договору (у редакції Додаткового договору №3 від 10.09.2012) нараховані за період з першого дня видачі Кредиту або з першого числа звітного місяця по останнє число звітного місяця або по останній день повернення Позичальником Кредиту (або його частки) проценти (з урахуванням положень п.2.7.4 цього Договору) повинні бути сплачені Позичальником не пізніше п`ятого числа місяця, наступного за звітним, а в разі дострокового погашення Кредиту - одночасно з погашенням Кредиту.
Згідно з п.3.3.1 Кредитного договору Банк має право у випадку, якщо будуть мати місце будь-які або всі можливі випадки невиконання Позичальником та Поручителем взятих на себе обов`язків та недотримання умов, передбачених цим Договором та/або Документами забезпечення, вимагати негайного повернення суми Кредиту та всієї суми нарахованих процентів за користування Кредитом (разом з будь-якими іншими нарахованими сумами або сумами, що підлягають сплаті за цим Договором), у тому числі, але не виключно, якщо Позичальник вчасно не сплатив суму Кредиту, її частину або проценти за користування Кредитом або будь-які інші суми, які підлягають сплаті за цим Договором.
Після отримання Позичальником від Банку листа з повідомленням про вручення щодо відкликання Кредиту Позичальник зобов`язаний не пізніше 20 (двадцяти) Банківських днів з моменту вручення такого листа здійснити повне погашення Кредиту (включаючи основну суму боргу, нараховані та несплачені проценти за користування Кредитом та інші платежі, що підлягають сплаті Позичальником на користь Банку відповідно до умов Договору) (п.3.3.2 Кредитного договору).
За умовами п.7.1.1 Кредитного договору за порушення взятих на себе зобов`язань з повернення суми Кредиту, комісійних винагород та своєчасної сплати процентів за користування Кредитом Позичальник зобов`язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожний день прострочення.
Сторони домовились про збільшення строків позовної давності відповідно до ч.1   ст.259 ЦК України до 3 (трьох) років для всіх грошових зобов`язань Позичальника (у тому числі, але не виключно, щодо повернення суми Кредиту, сплати процентів за користування ним, комісійних винагород, штрафних санкцій, неустойки, пені та інших платежів), що передбачені умовами цього Договору (п.9.1 Кредитного договору).

11.03.2011 у якості забезпечення боржником своїх зобов`язань за Кредитним договором між кредитором та боржником був укладений іпотечний договір б/н (далі - іпотечний договір), за умовами якого (з урахуванням змін та доповнень, внесених Додатковим договором №1 від 18.02.2014) боржником передано в іпотеку наступне майно:
- нежитлова будівля, будівля майстерні, загальною площею 1851,1 кв.м, що розташована   за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с.Широкий, вул.Леніна, буд.1к;
- будівлі та споруди Станично-Луганського комбікормового заводу, загальною площею 5864,9 кв.м, що розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с.Широкий, вул.Польова, буд.2;
- будівлі та споруди олійного цеху, загальною площею 200,6 кв.м, що розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, Широківська сільська рада, Будівлі та споруди;
- будівлі та споруди адміністративної будівлі, загальною площею 249,2 кв.м, що розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, Широківська сільська рада, Будівлі та споруди;
- будівлі та споруди зернообровлювального комплексу, загальною площею 2361,0кв.м, що розташовані за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район,   Широківська сільська рада, Будівлі та споруди.
Згідно з п.1.4 Іпотечного договору вартість Предмету іпотеки становить 4  742  990,00  грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 23.06.2016 у справі №913/407/16, яке набрало законної сили, задоволено частково позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Державний ощадний банк України” в особі філії - Луганського обласного управління АТ “Ощадбанк”. Стягнуто з ПНВСП “Агро-Восток” наступні суми:
- 2  459900,00 грн. борг по кредиту з 01.08.2014 по 07.06.2016;
- 934005,96 грн. відсотки по кредиту з 07.07.2014 по 07.06.2016;
- 128710,50 грн. 3% річних по простроченому основному боргу за період з 01.08.2014 по 07.06.2016;
- 26419,40 грн. 3% річних по прострочених відсотках з 07.07.2014 по 07.06.2016;
- 1  522864,82 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати кредиту з вересня 2014 по квітень 2016;
- 206888,39 грн. інфляційні втрати за прострочення сплати відсотків за кредитом з серпня 2014 по квітень 2016;
- 79181,83 грн. витрати по сплаті судового збору.
Означеним рішенням встановлено факт надання кредиту Банком та наявності боргу ПНВСП “Агро-Восток”.

Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Черток О.Ф. 13.09.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №52197372 з примусового виконання наказу Господарського суду Київської області від 12.07.2016 №913/407/16 на загальну суму 5357 970,90 грн. Станом на дату подання ініціюючим кредитором заяви від 04.06.2021 про відкриття провадження у справі про банкрутство ПНВСП “Агро-Восток” заборгованість у сумі 5357970,90 грн. не сплатило.

Судова колегія враховує наступне.
Кредитор за змістом заяви з грошовими вимогами до боржника – ПНВСП “Агро-Восток” у справі про банкрутство №913/355/21 (з урахуванням заяви про уточнення грошових вимог від 25.07.2022) заявив до боржника наступні грошові вимоги:
1) конкурсні вимоги за період з 07.05.2021 по 29.06.2021 в сумі 115618,20 грн., з яких:
- нараховані проценти за користування кредитом (сума залишку кредиту х 19%/365 днів х 53 дні) у сумі 67866,28 грн.;
- нараховані 3% річних по кредиту (сума простроченого боргу х 3%/365 днів х 53 дні) у сумі 10715,73 грн.;
- нараховані 3% річних на проценти за користування кредитом  (проценти, нараховані за період з 01.06.2021 по 29.06.2021 (32012,40), х 3% / 365 днів х 28 днів) у сумі 73,67 грн.;
- сума втрат від інфляції по простроченому боргу (сума простроченого боргу х 1,015 (індекс інфляції) - сума простроченого боргу) у сумі 36898,50 грн.; 
- сума втрат від інфляції по прострочених процентах за користування кредитом  (сума процентів за період з 01.06.2021 по 29.06.2021 х 1,015 (індекс інфляції) - сума процентів) у сумі 64,02 грн.;

2) поточні вимоги за період з 29.06.2021 по 24.02.2022 у сумі 530390,28 грн., з яких:
- нараховані проценти (сума залишку кредиту х 19% / 365 днів х 240 днів) у розмірі 307 319,02 грн.;
- нараховані 3% річних по кредиту (сума простроченого боргу х 3% / 365 днів х 240 днів) у розмірі 48524,05 грн.;
- нараховані 3% річних по процентах у сумі 2655,47 грн.;
- сума втрат від інфляції по простроченому боргу (сума простроченого боргу х 1,065 (сукупний індекс інфляції липень 2021 року – лютий 2022 року) - сума простроченого боргу) урозмірі: 159 893,50 грн.; 
- сума втрат від інфляції по прострочених процентах у сумі 11 998,25 грн.;
3) судовий збір у розмірі 4962,00 грн.

Відповідно до положень ч.ч.1 -2ст.45 КУзПБ конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство. Кредитор, за заявою якого відкрито провадження у справі, має право заявити додаткові грошові вимоги до боржника у межах строку, встановленого частиною першою цієї статті.
Для кредиторів, вимоги яких заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, усі дії, вчинені у судовому процесі, є обов`язковими так само, як вони є обов`язковими для кредиторів, вимоги яких були заявлені протягом встановленого строку. Вимоги кредиторів, заявлені після закінчення строку, встановленого для їх подання, задовольняються в порядку черговості, встановленої цим Кодексом. Кредитори, вимоги яких заявлені після завершення строку, визначеного частиною першою цієї статті, є конкурсними, однак не мають права вирішального голосу на зборах та комітеті кредиторів (ч.4 ст.45 КУзПБ).
Частиною 4 ст.60 КУзПБ унормовано, що у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає заяви з вимогами поточних кредиторів, які надійшли до господарського суду після офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом. Заяви з вимогами поточних кредиторів розглядаються господарським судом у порядку черговості їх надходження. За результатами розгляду зазначених заяв господарський суд своєю ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів. Вимоги поточних кредиторів погашаються в порядку черговості, визначеної статтею 64 цього Кодексу. 
Рішенням Господарського суду Київської області від 23.06.2016 у справі №913/407/16 встановлені, зокрема, обставини щодо видачі Банком кредиту за Договором кредитної лінії №17 від 11.03.2011 та тривалого невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Означені обставини в силу приписів ч.4 ст.75 ГПК України не підлягають повторному доказуванню під час розгляду заяви ініціюючого кредитора з грошовими вимогами до боржника – ПНВСП “Агро-Восток” у справі про банкрутство №913/355/21.  
Місцевим господарським судом обґрунтовано зазначено, що наявність судового рішення про стягнення боргу та/або інших грошових сум за інші періоди невиконання боржником договірного зобов`язання, відкриття виконавчого провадження за цим рішенням, вчиненням інших процесуальних дій по виконанню рішення суду, за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового), не свідчать про припинення договірних правовідносин сторін та/або припинення зобов`язань.
Як убачається із заяви Банку про відкриття провадження у справі про банкрутство ПНВСП “Агро-Восток” та наданих розрахунків заборгованості, грошові вимоги до боржника заявлялись за період по 06.05.2021 включно.
В заяві про поточні грошові вимоги до боржника з урахуванням заяви про уточнення грошових вимог від 25.07.2923 кредитор зазначив, що на підставі положень п.п.2.7-2.7.2 Кредитного договору Банк нарахував проценти за користування кредитними коштами в загальному розмірі 375185,30 грн., з яких:
- конкурсні вимоги за період з 07.05.2021 по 29.06.2021 нараховані проценти (сума залишку кредиту х 19% / 365 днів х 53 дні) в сумі 67866,28 грн.;
- поточні вимоги за період з 29.06.2021 по 24.02.2022 нараховані проценти (сума залишку кредиту х 19% / 365 днів х 240 днів) в сумі 307319,02 грн.
Судова колегія звертається до правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 №910/4518/16, від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, на яку обґрунтовано посилається Господарський суд Луганської області в оскаржуваній ухвалі та ліквідатор ПНВСП «Агро-Восток» - Бохан  О.С. у відзиві на апеляційну скаргу. 
У означеній постанові суду касаційної інстанції міститься наступний правовий висновок:
«…цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.
Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.
Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.
За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність…
Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та не неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.  
Така правова позиція щодо правильного застосування норм права підлягає врахуванню у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника як на стадії розпорядження майном боржника, так і на стадії ліквідаційної процедури, з урахуванням перебування в цей час боржника в особливому правовому становищі, зокрема і щодо дії мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів.».
Зазначені вище висновки спростовують твердження апелянта про можливість нарахування процентів за користування кредитом по день повного погашення заборгованості.
Отже, з огляду на те, що проценти за користування кредитом за Кредитним договором нараховані Банком уже після закінчення строку повернення кредиту - 10.09.2014, Східний апеляційний господарський суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визнання та включення до реєстру вимог кредиторів нарахованих ініціюючим кредитором процентів за користування кредитом: у сумі 67  866,28  грн. за період з 07.05.2021 по 29.06.2021 (конкурсні вимоги); у сумі 307  319,02 грн.,  нарахованих за період з 29.06.2021 по 24.02.2022 (поточні вимоги).

За змістом апеляційної скарги Банк наголошує, що Господарським судом Луганської області не враховано висновок Конституційного Суду України, зроблений у рішенні №6-р(ІІ)/22 від 22.06.2022 по справі №3-188/2020(455/20) за конституційною скаргою АТ «Ощадбанк», що полягає у правомірності отримання Банком процентів як плати, а також 3% річних та інфляційних втрат як заходів відповідальності одночасно. 
Дійсно, у Рішенні Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі №3-188/2020(455/20) вказано, що приписи ч.2 ст.625 ЦК України, першого речення ч.1 ст.1050 ЦК України та ч.1 ст.1048 ЦК України регулюють різні за змістом правовідносини, які не є взаємовиключними, адже за загальним правилом (ч.1 ст.622 цього Кодексу), якщо інше не встановлено в договорі або законі, застосування заходів цивільної відповідальності не звільняє боржника від виконання зобов`язань за договором у натурі.
При цьому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі                       №910/4518/16 викладено наступний висновок: «Таке обґрунтування Рішення Конституційного Суду України збігається з висновками Великої Палати Верховного Суду. Саме тому, що приписи частини другої статті 625 та частини першої статті 1048 ЦК України регулюють різні за змістом відносини, які не є взаємовиключними, кредитор після прострочення повернення кредиту може вимагати як сплати процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання (які нараховуються за статтею 625 ЦК України як наслідок неправомірної поведінки боржника), так і сплати кредиту та процентів за наданий кредит, нарахованих до настання строку повернення кредиту (які нараховуються за статтею 1048 ЦК України як наслідок правомірної поведінки сторін).
Крім того, Конституційний Суд України у вказаному рішенні наголосив, що забезпечення сталості та єдності судової практики є основоположною функцією Верховного Суду (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»), яку не може здійснювати інший орган державної влади, зокрема Конституційний Суд України (останній абзац пункту 8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.06.2022 у справі № 3-188/2020(455/20)). Виконуючи це завдання, саме Верховний Суд здійснює тлумачення та застосування норм ЦК України й інших Законів України, а Конституційний Суд України вирішує питання про конституційність цих норм, зокрема за конституційними скаргами, та здійснює офіційне тлумачення Конституції України (пункти 1, 2 частини першої статті 150, стаття 1511 Конституції України, пункти 1, 2, 9 частини першої статті 7 Закону України «Про Конституційний Суд України»).».
Отже, усупереч твердженням скаржника, викладені Господарським судом Луганської області у тексті оскаржуваної ухвали висновки цілком узгоджуються з рішенням Конституційного Суду України №6-р(ІІ)/22 від 22.06.2022 по справі №3-188/2020(455/20), на яке посилається апелянт.

Кредитор, разом з іншим, на підставі ст.625 ЦК України у зв`язку із простроченням боржником термінів повернення кредиту та сплати відсотків просить стягнути з боржника:
1) конкурсні вимоги за період з 07.05.2021 по 29.06.2021 в сумі 47751,90 грн., з яких:
- нараховані 3% річних по кредиту (сума простроченого боргу х 3% / 365 днів х 53 дні) у сумі 10715,73 грн.;
- нараховані 3% річних на  проценти за користування кредитом (проценти, нараховані за період з 01.06.2021 по 29.06.2021 (32012,40 грн), х 3% / 365 днів х 28 днів) в сумі 73,67  грн.;
- сума втрат від інфляції по простроченому боргу (сума простроченого боргу х 1,015 (індекс інфляції) - сума простроченого боргу) у сумі 36898,50 грн.; 
- сума втрат від інфляції по прострочених процентах за користування кредитом у сумі 64,02 грн.

2) поточні вимоги за період з 29.06.2021 по 24.02.2022 у сумі 223071,27 грн., з яких:
- нараховані 3% річних по кредиту (сума простроченого боргу х 3% / 365 днів х 240 днів) у сумі 48524,05 грн.;
- нараховані 3% річних по процентах у сумі 2655,47 грн.; 
- сума втрат від інфляції по простроченому боргу (сума простроченого боргу х 1,065 (сукупний індекс інфляції липень 2021 року - лютий 2022 року) - сума простроченого боргу) в сумі 159893,50 грн; 
- сума втрат від інфляції по прострочених процентах у сумі 11998,25 грн. 

Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення вимог кредитора щодо нарахування процентів за користування кредитом за Кредитним договором нарахованих Банком після закінчення строку кредитування - 10.09.2014 за період з 07.05.2021 по 29.06.2021, відсутні також правові підстави для задоволення вимог кредитора щодо нарахування на проценти за користування кредитом 3% річних в сумі 73,67  грн. та втрат від інфляції в сумі 64,02 грн.

Суд першої інстанції встановив, що з розрахунку конкурсних вимог убачається, що всі вимоги нараховані по 28.06.2021 включно, що відповідає кількості днів нарахування у їх уточненому розрахунку. 
Господарським судом Луганської області не встановлено порушень законодавства та 
арифметичних помилок за наслідками перевірки розрахунків та визнано грошові вимоги кредитора:
3% річних за прострочення сплати кредиту за Кредитним договором, що нараховані на основний борг в сумі 2459900,00 грн. за період з 07.05.2021 по 29.06.2021 у сумі 10  715,73 грн. (конкурсні вимоги);
втрат від інфляції за прострочення сплати кредиту за Кредитним договором, що нараховані на основний борг в сумі 2459900,00 грн за. червень 2021 року в сумі 36  898,50  грн. (конкурсні вимоги).

Згідно ч.1 ст.269 ГПК України  суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Ініціюючим кредитором ухвала Господарського суду Луганської області від 16.05.2023 у справі №913/355/21 в означеній частині не оспорюється.
Відповідно до ст.269 ГПК України рішення суду в цій частині не перевіряється апеляційною інстанцією, як таке, що не було оскаржено апелянтом.

Крім того, як вказано вище, Банком заявлено поточні вимоги:  3 % річних, що нараховані  на борг по кредиту в сумі 48524,05 грн. та 3 % річних по процентах за користування кредитом у сумі 2655,47 грн., а також інфляційні нарахування на прострочений борг по кредиту в сумі 159  893,50  грн. та сума від інфляції по прострочених процентах в розмірі 11998,25 грн. Означені нарахування здійснені за період з 29.06.2021 по 24.02.2022.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 29.06.2021 було відкрито провадження у справі про банкрутство ПНВСП “Агро-Восток” та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Згідно з положеннями п.5 ч.3 ст.41 КУзПБ протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.
Оскільки вищевказані поточні вимоги нараховані за період після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів, Господарський суд Луганської області обґрунтовано визнав такі вимоги безпідставними та відмовив у їх включенні до реєстру вимог кредиторів.
Включення до реєстру вимог кредиторів 4962,00 грн. судового збору Банком не оспорюється.

В обґрунтування апеляційної скарги Банк, разом з іншим, зазначає, що сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов`язку. 
В апеляційній скарзі кредитор також наполягає на тому, умовами договору (п. 2.7-2.7.2; п. 2.7.3) передбачено нарахування процентів за користування кредитом з першого дня видачі (першого числа звітного місяця) і до повного погашення заборгованості за договором, тому він обрахував період нарахування процентів  в розмірі 19% з 07.05.2021 по 24.02.2022 (дати постанови про визнання боржника банкрутом).

Судова колегія наголошує, що зазначені посилання апелянта не суперечать викладеній вище позиції Господарського суду Луганської області та Східного апеляційного господарського суду, які дійшли висновку про часткове задоволення грошових вимог Банку та включення їх до реєстру вимог кредиторів.
Разом із тим апелянт не враховує правову позицію Верховного Суду, яку він  неодноразово висловлював у своїх постановах, в тому числі наведених вище.

Крім того, пунктах 84; 85 постанови Великої Палати Верховного суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 вказано, що зі спливом строку кредитування чи пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до ст.1048 ЦК України. Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за користування кредитом поза межами строку на який надається такий кредит, виходить за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже такі очікування не можуть вважатися легітимними. 
Припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Як наслідок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно  ч. 2 ст.1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду  від 28.03.2018 у справі 444/9519/12).
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 також викладена правова позиція, у відповідності до якої, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1  ст. 1048 ЦК України  і охоронна норма ч. 2  ст. 625 цього Кодексу  не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1  ст. 1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні, проценти відповідно до ч. 2  ст. 625 ЦК України  як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
При цьому, у вказаній постанові зазначено, що така правова позиція щодо правильного застосування норм права підлягає врахуванню у справі про банкрутство в разі подання заяви кредитора з грошовими вимогами до боржника, як на стадії розпорядження майном боржника, так і на стадії ліквідаційної процедури, з урахуванням перебування в цей час боржника в особливому правовому становищі, зокрема і щодо дії мораторію на задоволення вимог конкурсних кредиторів.

У силу вимог ст.36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб,  визначені процесуальним законом.
За таких обставин доводи апелянта про помилковість рішення суду першої інстанції щодо невизнання його грошових вимог у вигляді процентів за користування кредитом, нарахованих ним після 10.09.2014 (закінчення строку кредитування) – є помилковими.

В апеляційній скарзі апелянт посилається  на неповноту і неправильність встановлення судом першої інстанції дійсних обставин справи. При цьому він посилається на пп.2.7.2., п.10.5. Кредитного договору та «положення чинного законодавства».
Судова колегія не погоджується із такими доводами апелянта, вважає, що судом першої інстанції  правильно та в повному обсязі встановлені обставини справи.

Судова колегія звертає увагу, що апелянт на підтвердження правової позиції посилається на постанови Верховного Суду, ухвалені не у подібних правовідносинах. Так постанова Верховного Суду від 22.01.2019 у справі №904/889/18 ухвалена за результатом розгляду позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" про стягнення заборгованості за договором поставки та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Україна" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Альфа Смарт Агро"про визнання недійсним договору поставки. Постанова Верховного суду від 05.03.2019 у справі №922/409/17 ухвалена за наслідками розгляду позову Приватного підприємства "DIQ" про зобов`язання Державної установи "Інститут медичної радіології ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України" виконати дії, передбачені пунктом 2.3.2 договору №017 від 28.07.2009, а саме за власні кошти здійснити ремонт біохімічного аналізатора Express Plus "Bayer Diagnostics" (№11182) та ремонт хемілюмінісцентного аналізатора ACS: ADVIA CENTAUR (№1381) у сертифікованому центрі з ремонту та обслуговування зазначеного обладнання. Постанова Верховного Суду  від 19.05.2020 у справі №910/9167/19 ухвалена за результатом розгляду позову Акціонерного товариства "Укртрансгаз" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Агроресурссистеми" про зобов`язання відповідача надати повний обсяг послуг у порядку та на умовах договору про закупівлю послуг від 25.07.2016 №1607000751 за етапом 1 "Виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право обмеженого користування земельними ділянками (право земельного сервітуту) та виготовлення проєкту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування" та за етапом 2 "Виготовлення робочого проєкту землеустрою щодо технічної та біологічної рекультивації земель", передбачених у технічному завданні і календарному плані договору від 25.07.2016.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які (доводи і вимоги апеляційної скарги) у даному випадку не підтверджують ухвалення оскаржуваного рішення (ухвали) із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог у порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційна скарга АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України»  підлягає залишенню без задоволення, оскаржувана ухвала - без змін.
За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду має наслідком віднесення на рахунок скаржника витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.05.2023 у справі №913/355/21залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачено ст.ст.287 - 289 Господарського процесуального кодексу України.  
Повний текст постанови складено 31.08.2023. 

Головуючий суддя                                                                    О.Є. Медуниця

Суддя                                                                                           О.А. Істоміна  

Суддя                                                                                           О.В. Стойка