ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2023 року          м.Дніпро         Справа №  904/5030/22

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чус О.В. - (доповідача),
судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В.
Розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Салій Вікторії Ярославівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 (суддя    Ярошенко В.І.) у справі № 904/5030/22
за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях 
до       Фізичної особи - підприємця Салій Вікторії Ярославівни 
про       стягнути заборгованість у розмірі 65 421, 39 грн.,

ВСТАНОВИВ:
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Фізичної особи - підприємця Салій Вікторії Ярославівни в якому просить суд стягнути заборгованість у розмірі 65 421, 39 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем зобов`язань за договором оренди № 12/02-5734-ОД від 26.05.2015 щодо своєчасного повернення об`єкта оренди за відповідним актом після закінчення строку дії договору.
У зв`язку із чим позивач нарахував до стягнення з відповідача неустойку у розмірі 65   421, 39 грн.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 позов задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Салій Вікторії Ярославівни    на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях неустойку у розмірі 49    247, 50 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 1    867, 63 грн.
Не погодившись з зазначеним    рішенням, Фізична особа - підприємець Салій Вікторія Ярославівна, звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвали ти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. Одночасно скаржником надано клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтувавши виключний обов`язок Відповідача щодо вчинення дій задля повернення майна з оренди посилається на п.п. 10.9, 10.10 договору оренди, лист від 19.05.2020 № 18-02-02646. Проте, залишив поза увагою той факт, що у період з 26.04.2020 року по 15.04.2021 року сторони спору знаходилися у правовій невизначеності у зв`язку із розглядом справи № 904/5611/2021. З моменту усунення судом правової невизначеності з приводу дії/припинення договору оренди (постанова Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2021 року у справі № 904/5611/2021), законодавчими актами був встановлений механізм повернення з оренди державного майна інший, ніж той який передбачений п.п. 10.9, 10.10 договору оренди.
З системного аналізу умов договору оренди та законодавства України вбачається, що повернення майна з оренди після усунення судом правової невизначеності з приводу дії/припинення договору оренди (постанова Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2021 року у справі № 904/5611/2021), мало відбуватися наступним чином:
а) Позивач зобов`язаний був повідомити Відповідача кому передавати майно за актом приймання - передачі Балансоутримувачу або підприємству/товариству (п. 5.10 договору оренди). Позивачем вказані умови договору оренди не були виконані. І тільки 17 лютого 2022 року балансоутримувачем (Криворізький національний університет) Відповідачу був надісланий лист вих. № 07-54/3 щодо необхідності підписання акту приймання - передачі орендованого майна з оренди.
б) Позивач повинен був створити комісію для приймання орендованого майна з оренди та вчинити фактичні дії щодо приймання - передачі майна з оренди: оглянути приміщення, зафіксувати стан приміщення на момент передання з оренди, прийняти комплект ключів від Відповідача (орендаря) тощо. Вказані дії були виконані Позивачем лише 13.04.2022 року, про що свідчить акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуального визначеного майна, що належить до державної власності.
в) За наслідками вчинення фактичних дій щодо приймання - передачі майна з оренди скласти акт повернення з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до держаної власності.
г) Позивач 13.04.2022 року фактично склав акт повернення майна з оренди в порядку та умовах, передбачених наказом Фонду державного майна України від 22.12.2020 року № 2049. Що в свою чергу підтверджує відсутність у Відповідача обов`язку по складанню такого акту. Водночас підписання сторонами спору Акту повернення майна з оренди у формі, яка передбачена вказаним наказом підтверджує той факт, що обов`язок зі складання такого акту покладається саме на баланстоутримувача та орендодавця, а не орендаря.
Відповідно до ч. 1 ст. 613 ЦК України, кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
Отже, вина Відповідача як Орендаря у несвоєчасному поверненні майна з оренди відсутня, правові підстави для стягнення неустойки в порядку ч. 2 статті 785 ЦК України відсутні.
Тобто саме Позивач допустив прострочення кредитора у розумінні приписів ч. 1 ст. 613 ЦК України.
Також скаржник зазначає про те, що суд першої інстанції не надав будь-якої оцінки доводам Відповідача, що згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відтак Позивач мав право порушити питання щодо притягнення Відповідача до одного із таких видів відповідальності:
1) плата у розмірі орендної плати з моменту припинення договору оренди до дня повернення майна за актом приймання - передавання включно (п. 3.12 договору оренди);
2) неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (ч. 2 ст.785 ЦК України).
Як свідчить зміст позовної заяви, Відповідач здійснював, а Позивач приймав орендну плату з квітня 2020 року по травень 2022 року, з урахуванням індексу інфляції. Тобто, Позивачем було застосовано відповідальність передбачену п. 3.12 договору оренди, що відповідає ст. 19 ЦК України - самозахист цивільних прав.
Позивач жодного разу не здійснював повернення коштів Відповідачу, приймав їх в рахунок орендної оплати, про що вказує і лист від 11 лютого 2022 року вих. № 07-50/3 щодо планового розрахунку на 2022 рік до договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю.
Якщо б Позивач мав намір застосувати по відношенню до Відповідача відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 785 ЦК України, всі грошові кошти сплачені Відповідачем в рахунок орендної плати, Позивач мав би повернути Відповідачу, чого Позивачем не було зроблено. Натомість Позивач фактично застосувавши один вид відповідальності, намагається в судовому порядку застосувати по відношенню до Відповідача інший вид відповідальності - неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Що прямо суперечить як умовам договору оренди, так і приписам чинного законодавства України.
            Крім того скаржник зазначає, що суд першої інстанції в своєму рішенні вказує, що нібито Відповідач погодився із розміром неустойки, оскільки орендарем підписано анкету про стан майна\розрахунків за договором, відповідно до якої заборгованість орендаря з неустойки складає 64 018, 92 грн.
Відповідач як у відзиві на позовну заяву, так і у запереченнях на відповідь на відзив зазначав, що під час підписання вказаної анкети Відповідачем заборгованість з неустойки була відсутня. Зокрема в п 4.2 анкети було надруковано що неустойка «відсутня». Позивач у відповіді на відзив не спростував, а навпаки підтвердив, що дійсно відомості про наявність заборгованості з неустойки в анкеті про стан майна і розрахунків за договором оренди були внесені Регіональним відділенням пізніше в односторонньому порядку. При цьому Позивач зазначив, що у разі незгоди із розміром неустойки, яка вказана в анкеті, Відповідач мав право звернутися до Позивача з проханням надати акт звірки заборгованості, проте таким правом не скористався. Відповідач не міг надати будь- які пояснення/зауваження/заперечення щодо заборгованості з неустойки, оскільки з такими даними Відповідач ознайомилася лише коли отримала позовну заяву Позивача.
Натомість суд першої інстанції не аналізував позицію Відповідача щодо відсутності даних про розмір заборгованості з неустойки під час підписання анкети про стан майна\розрахунків за договором Відповідачем та не звернув уваги на той факт, що Позивач сам підтвердив що рукописний запис про розмір неустойки був внесений ним пізніше самостійно в односторонньому порядку.
Скаржник наголошує, що вина Відповідача у несвоєчасному повернені майна з оренди відсутня (п. 1 даної апеляційної скарги), а тому навіть враховуючи приписи постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 підстави для застосування ч. 2 ст. 785 ЦК України по відношенню до Відповідача відсутні.
Окрім того, навіть якщо припустити, що до правовідносин сторін повинні застосовувати приписи ч. 2 ст. 785 ЦК України, то суд першої інстанції при здійсненні розрахунку розміру неустойки не врахував те, що Відповідачем було сплачено орендну плату, а тому розмір неустойки має бути меншим. В протилежному випадку Відповідач буде вимушений сплатити не подвійний розмір орендної плати, а майже потрійний, що прямо суперечить приписам чинного законодавства України.
Апелянт зауважує, що підприємницька діяльність Відповідача була припинена 09 січня 2023 року. На даний момент, Відповідач не має будь-яких доходів від підприємницької діяльності. Чоловік Відповідача, ОСОБА_1 загинув 22.09.2022 року захищаю незалежність і територіальну цілісність України. Будь-які інші доходи у Відповідача відсутні, працевлаштуватися на роботу Відповідач не має можливості, оскільки доглядає за стареньких батьків. Водночас стягнений розмір неустойки є надмірним, зважаючи на той факт, що Відповідач завжди своєчасно сплачувала орендну плату аж до моменту підписання акту повернення майна з оренди.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що суд надав правову оцінку аргументів сторін на зробив правомірні висновки, дослідивши всі докази у справі, повно і об`єктивно розглянув в судовому процесі всі обставин справи в їх сукупності та прийняв законне та обґрунтоване рішення у справі.
Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями від 11.05.2023       у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Орєшкіна Е.В. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.05.2023 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 904/5030/22. Доручено Господарському суду Дніпропетровської області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 904/5030/22. 
19.05.2023 матеріали справи № 904/5030/22 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.05.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Салій Вікторії Ярославівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 у справі № 904/5030/22 . Визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як вбачається з матеріалів справи,  26.05.2015 між Регіональним відділення Фонду державного майна України у Дніпропетровській області, правонаступником якого є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях (далі   позивач, орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Салій Вікторією Ярославівною (далі   відповідач, орендар) було укладено договір оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності № 12/02-5734-ОД (далі   договір).
Відповідно до пункту 1.1 договору орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне нерухоме майно частину нежитлового вбудованого приміщення (реєстровий номер 37664469.1.РШШМВД340) (далі - Майно) площею 11, 0 кв м. (у т. ч. 0, 7 кв м. - площа загального користування), розміщене за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Першотравнева, 12 на 2-му поверсі 5-ти поверхової будівлі, що перебуває на балансі   ДВНЗ «Криворізький національний університет» (далі - Балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на "25" грудня 2014 р і становить за незалежною оцінкою 35 201, 00 грн.
Майно передається в оренду з метою розміщення ксерокопіювальної техніки для надання населенню послуг з ксерокопіювання документів. Використання орендованого державного майна не за призначенням забороняється (пункт 1.2 договору).
Орендар вступає у строкове платне користування державним Майном у термін, указаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору (у разі оренди нерухомого майна на строк не менше ніж три роки - не раніше дати державної реєстрації Договору) та акта приймання-передачі Майна. Обов`язок складання акту приймання-передавання Майна в оренду покладається на Орендодавця (пункти 2.1, 2.4 договору).
Актом приймання - передачі від 26.05.2015 позивач передав, а відповідач прийняв в оренду частину нежитлового вбудованого приміщення площею 11, 0 кв м., будівлі, що знаходиться на балансі ДВНЗ «Криворізький національний університет», за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Першотравнена (арк. с. 5).
Згідно з пункту 3.1 договору, орендна плата становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку лютий 2015 року 229, 62 грн.
Відповідно до пункту 3.3 договору, орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендна плата перераховується таким чином:
- 50 % -   до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки, відкриті відділеннями казначейства у розмірі 114, 81 грн.
- 50% - балансоутримувачу у розмірі 114, 81 грн.
Орендна плата перераховується щомісяця не пізніше 15 числа місяця наступного за звітним відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинний на кінець періоду, за який здійснюється платіж.
Договір укладено строком з 26.05.2015 по 25.05.2016 включно.
Додатковою угодою від 01.07.2016 внесені зміни до договору, викладено п. 3.3 договору та викладено його в наступній редакції:
«Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом, коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою України, (відповідно до п. 9 Прикінцевих положень ЗУ   «Про державний бюджет на 2016 рік»   дія п. 3.3. призупинена на 2016 рік в частині індексації орендної плати.»
« 9.4. У разі виявлення орендодавцем фактичного використання орендарем державного майна за нецільовим призначенням, визначеним у розділі 1 цього договору, розмір збільшеної орендної ставки, визначеної відповідно до «Методи розрахунку орендної плати за державне майно та пропозиції її розподілу», яка затверджена   Постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786   застосовується з дня укладання договору.»
«п. 9.5. У разі виявлення орендодавцем фактичного використання Орендарем державного майна площею, що перевищує розмір орендованої площі, зазначеної у розділі 1 цього договору, розмір збільшеної орендної плати застосовується з дня укладання договору оренди».
Крім того, додатковою угодою продовжено строк дії договору з 26.05.2016 по 25.05.2017.
Додатково угодою від 02.08.2017 строк дії договору продовжено з 26.05.2017 по 25.04.2020 включно та внесено наступні зміни до договору.
Пункт 1.2 викладено в наступній редакції:
«Майно передається в оренду з метою: розміщення офісу суб`єкта господарювання, що проводить діяльність у сфері права».
Пункт 3.1 договору викладено в наступній редакції:
«Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої   постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786   (зі змінами), і становить без .ПДВ за базовий місяць розрахунку - червень 2017 року -1 050, 41 грн»
Пункт 3.6 договору викладено в наступній редакції:
« 50% до державного бюджету по місцю реєстрації орендаря у податковій інспекції на рахунки відкриті відділенням казначейства у розмірі - 525, 21 грн.
- 50% балансоутримувача у розмірі - 525, 20 грн.
Пунктом 3.12 у разі припинення договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.
Відповідно до пункту 5.10 договору, у разі припинення або розірвання договору орендар зобов`язаний повернути за актом приймання-передачі балансоутримувачу майно в належному стані.
Пунктом 5.16 договору встановлено, що орендар, у разі наміру продовжити строк дії договору оренди зобов`язаний не пізніше ніж за два місяці до закінчення терміну дії договору оренди подати орендодавцю про це заяву з документами щодо виконання умов договору оренди (копія договору страхування державного майна, копія договору страхування цивільної відповідальності, платіжні доручення про сплату страхового платежу, платіжні доручення та ін.).
Відповідно до пункту 10.9 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.
Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання між орендарем та балансоутримавачем, один примірник якого надається орендарем орендодавцю у двотижневий термін з моменту його підписання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на орендаря (пункт 10.10 договору).
Листом від 19.05.2020 № 18-02-02646 Регіональне відділення повідомило, що відповідно   ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.05.2015 № 12/02-5734-ОД припинений з 26.04.2020.
Також, у відповідності до умов договору оренди від 26.05.2015 № 12/02-5734-ОД Регіональне відділення зобов`язало ФОП Салій В.Я. повернути за актом приймання-передачі орендоване майно в належному стані Балансоутримувачу та надати один примірник акту Орендодавцю та попередили, що обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на Орендаря.
Відповідач не повернув орендоване майно у встановлений строк.
Крім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі № 904/5611/20 Фізичній особі-підприємцю Салій Вікторії Ярославівні відмовлено в позові про визнання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 26.05.2015 №12/02-5734-ОД, укладеного між позивачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України (далі - РВФДМУ) по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме з 26.04.2020 по 25.04.2021, на тих самих умовах. Вказане рішення, залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2021.
Вищевказаним рішенням встановлено факт припинення договору оренди з 25.04.2020.
Як зазначає позивач та підтверджується матеріалами справи державне майно, що було предметом договору оренди від 26.05.2015 № 12/02-5734-ОД повернуто відповідачем балансоутримувачу ДВНЗ «Криворізький національний університет» за актом повернення з оренди нежилого приміщення 13.04.2022 (арк. с. 10).
Також орендарем підписано анкету про стан майна\розрахунків за договором, відповідно до якої заборгованість орендаря з неустойки складає 64 018, 92 грн.
У зв`язку з тим, що майно орендарем було повернуто несвоєчасно позивачем нарахована неустойка за період з 15.05.2020 по 15.05.2022 в розмірі 65   421, 39 грн, що і є причиною виникнення спору.
Розглядаючи доводи апеляційної скарги, судова колегія враховує наступні положення діючого законодавства України.
З огляду на наявний в матеріалах справи договір, між сторонами склались правовідносини оренди майна державної власності.
Статтею 2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.
Частиною 1 статті 761 Цивільного кодексу України визначено, що право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.
Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України закріплено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Умови продовження договірних відносин за договорами оренди державного та комунального майна унормовані статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Так, відповідно до частини 2 статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (у редакції Закону № 2269-ХІІ, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин), у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Матеріалами справи встановлено, що договір оренди між Регіональним відділенням та відповідачем укладено 26.05.2015. Додатковою угодою від 02.08.2017 строк дії договору продовжено до 25.04.2020. (а.с. 10-13, 16)
Орендар вступив у строкове користування об`єктом оренди з 26.05.2015 (дата підписання Акту приймання - передачі). (а.с 14)
Листом від 19.05.2020 № 18-02-02646 Регіональне відділення повідомило, що відповідно ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди, договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.05.2015 № 12/02-5734-ОД припинений з 26.04.2020.  Також, у відповідності до умов договору оренди від 26.05.2015 № 12/02-5734-ОД Регіональне відділення зобов`язало ФОП Салій В.Я. повернути за актом приймання-передачі орендоване майно в належному стані Балансоутримувачу та надати один примірник акту Орендодавцю та попередили, що обов`язок щодо складання акта приймання-передачі про повернення майна покладається на Орендаря. (а.с 30)
Отже, з урахуванням пункту 10.1 договору (в редакції додаткової угоди від 02.08.2017), статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір від 26.05.2015 № 12/02-5734-ОД оренди нерухомого майна, що належить до державної власності є припиненим   з   25.04.2020. 
Відповідно до пункту 10.9 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.
Згідно з п. 10.10 договору оренди, обов`язок щодо складання акту приймання- передавання про повернення майна покладається на орендаря.
Отже, Регіональним відділенням вжито всіх належних встановлених законом заходів щодо повідомлення орендаря про припинення договору та необхідність повернення майна з оренди, що встановлено рішенням суду від 14.01.2021 у справі №904/5611/20.
Частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його укладено (частина 2 статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
У разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. (частина 1 статті 27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
Аналогічні положення щодо повернення майна передбачені пунктом 10.9 договору оренди, за яким у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач повернув орендоване майно балансоутримувачу 13.04.2022 за актом приймання-передачі - з порушенням встановленого договором та законом строку.
Частиною першою статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Відповідно до частини першої статті 286 Господарського кодексу України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності.
За змістом наведених норм, договір є підставою виникнення права наймача (орендаря) користуватися орендованим майном упродовж строку дії договору зі сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору; а припинення договору є підставою виникнення обов`язку наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в Договорі.
Користування майном за договором є правомірним, якщо воно відповідає умовам укладеного Договору та положенням чинного законодавства, які регулюють такі правовідносини з урахуванням особливостей предмета найму та суб`єктів договірних правовідносин.
Відносини найму (оренди) у разі неправомірного користування майном можуть регулюватися умовами договору, що визначають наслідки неправомірного користування майном, та нормами законодавства, які застосовуються до осіб, які порушили зобов`язання у сфері орендних відносин.
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 Цивільного кодексу України, статей 283, 284, 286 Господарського кодексу України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.
Невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 Цивільного кодексу України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 Цивільного кодексу України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 Цивільного кодексу України.
Відповідно до пункту 3.12 у разі припинення договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та балансоутримувачу.
Згідно  до п. 3.10 договору, у разі припинення договору оренди орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість з орендної плати яка виникла, у повному обсязі, включаючи санкції до державного бюджету.
Отже, правомірність нарахування неустойки передбачено як умовами договору, так і нормами закону.
Крім того, рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 14.01.2021 у справі №904/5611/20 фізичній особі-підприємцю Салій Вікторії Ярославівні відмовлено в позові про визнання договору оренди індивідуально визначеного (нерухомого або іншого) майна, що належить до державної власності від 26.05.2015 №12/02-5734-ОД, укладеного між позивачем та Регіональним відділенням Фонду державного майна України (далі - РВФДМУ) по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях продовженим на той самий строк, на який він був укладений, а саме з 26.04.2020 по 25.04.2021, на тих самих умовах. Вказане рішення, залишено без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 15.04.2021.
Вищевказаним рішенням встановлено факт припинення договору оренди з 25.04.2020. Проте, в порушення умов договору та всупереч наявності рішення суду, відповідач в самостійному порядку не повернув орендоване майно.
Як вже зазначалось, державне майно, яке було предметом договору оренди від 26.05.2015 №12/02-5734-ОД повернуто відповідачем балансоутримувачу ДВНЗ «Криворізький національний університет» за актом повернення з оренди нежилого приміщення 13.04.2022 (арк. с. 14).
Отже, суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку, що користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим орендна плата за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо) не нараховується.
Колегія суддів зауважує, що яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 Цивільного кодексу України.
Перевіркою розрахунку неустойки, судом виявлено помилку, оскільки позивачем не враховано оплати, які здійснювала відповідачка після закінчення строку дії договору. Станом на 15.04.2022 за відповідачкою нараховувалася переплата у розмірі 14   770, 89 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості (арк. с.11).
Згідно з положеннями статті 61 Конституції України подвійного притягнення відповідача до відповідальності у спірних правовідносинах, не ґрунтуються на нормі Закону, оскільки відсутність підстав для стягнення з відповідача орендної плати   зумовлено правовим регулюванням, за якого з орендаря, що не повертає майно після припинення строку дії Договору, стягується неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга   статті 785 ЦК України), але не допускається стягнення за той самий період орендної плати за користування річчю.
До того ж, в підписаній сторонами Анкеті про стан Майна і розрахунків за договором оренди станом на 13.04.2022 неустойка становить 64   018, 39 грн.
Отже, сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача становить 49   247, 50 грн.
Відповідний висновок підтримав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 19 жовтня 2021 року у справі № 922/4268/20.
За викладеного, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення неустойки у сумі 49   247,50 грн., тобто за вирахуванням нарахованої та сплаченої відповідачем орендної плати позивачу (64   018,39-14   770, 89=49   247, 50).
Враховуючи положення статей 759, 764, 785 ЦК України, статей 283, 284, 287 ГК України і статі 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", зважаючи на факт припинення 25.05.2017 договору оренди у зв`язку із закінченням строку його дії та відмовою орендодавця від пролонгації цього договору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо стягнення з Фізичної особи-підприємця Салій Вікторії Ярославівни на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях  неустойки у розмірі 49   247, 50 грн.
Посилання відповідача на судову практику не заслуговують на увагу, оскільки предметом позовних вимог є лише стягнення неустойки, в той час як предметом розгляду справи на яку посилається відповідач як на судову практику є стягнення як неустойки так і орендної плати.
Стосовно посилань скаржника на Інструкцію щодо здійснення заходів, пов`язаних з припиненням договорів оренди та поверненням з оренди нерухомого/іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності, яка затверджена наказом Фонду державного майна України від 22.12.2020 №2049 (далі-Інструкція), колегія суддів зазначає наступне.
Вищевказаною Інструкцію встановлено порядок ведення реєстру рішень та інших документів, на підставі яких припиняються орендні правовідносини (далі- Реєстр).
З п. 3.2 вказаної Інструкції, на який посилається скаржник, вбачається лише внесення інформації до Реєстру про наявність або відсутність акту повернення майна з оренди.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що договір оренди припинив свою дію 25.04.2020 року, тобто до затвердження Інструкції та Реєстру наказом Фонду від 22.12.2020 №2049.
Крім того, наказом Фонду державного майна України від 22.12.2020 №2049, на який посилається відповідач, визначив, що до Реєстру вносяться рішення щодо договорів оренди, які були прийняті з 01.10.2020 року. Отже, рішення, а саме наказ про припинення договору оренди Регіональним відділенням до вказаного Реєстру не вносилось.
Враховуючи наведені вище норми права та обставини даної справи, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду про часткове задоволення позовних вимог.
Підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.
Колегія суддів зауважує, що місцевий господарський суд всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення.
Звертаючись з апеляційною скаргою, апелянт не спростував наведених висновків суду першої інстанції та не довів порушення ним норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права, як необхідної передумови для скасування прийнятого ним рішення.
Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги та вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги - без задоволення.
Відповідно до   ст.129 ГПК України   судові витрати зі сплати судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції покладаються на скаржника. 
Керуючись ст.ст.      129,      240,      269-270,      275,      276,      281-282,      284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Салій Вікторії Ярославівни на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 у справі № 904/5030/22  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2023 у справі                    № 904/5030/22   залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                           О.В. Чус

Суддя                                                                                     І.М. Кощеєв

Суддя                                                                                      Е.В. Орєшкіна