СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року                                         м. Харків                        Справа № 922/1981/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А.
за участю секретаря судового засідання Андерс О.К.
за участю представників сторін:
позивача-  Саламахи В.Р., ордер від 11.08.23 серії АХ № 1143876;                                                    
відповідача -  Стрілець О.М., ордер від 04.07.23  серії АН № 1199456;                                                   

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." (вх. № 1424 Х/2-5) на рішення господарського суду Харківської області від 06.02.23 (ухвалене у приміщенні господарського суду Харківської області суддею Рильовою В.В., повний текст складено 08.02.23 ) у справі № 922/1981/22
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "Енолл", м. Харків   
до Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С.",  Харківська область, Харківський район, смт. Васищеве
про 2 992 689,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

     Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕК "Енолл" звернулося до господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С."             2 992 689,54 грн., з яких: 2 134 852,54 грн.  основного боргу за договором про постачання електричної енергії споживачу від 22.10.21 року№ 303/НР/ХОЕ  з оплати поставленої електроенергії у період з листопада 2021 року по липень 2022 року та нарахованих на цей борг  368 804,46 грн.  пені, 450 968,36 грн. інфляційних втрат та 38 064,18 грн.  трьох процентів річних. Також позивач просив  суд покласти на ТОВ "А.П.С." витрати зі сплати судового збору в розмірі 44 890,35 грн.
       В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що  відповідач в порушення  умов договору про постачання електричної енергії споживачу від 22.10.21 року № 303/НР/ХОЕ частково сплатив вартість поставленої йому позивачем  у період з листопада 2021 року по липень 2022 року електричної енергії, обсяг якої позивач  відповідно до умов Договору зазначив в Актах приймання-передачі від 30.11.21, від 31.12.21, від 31.01.22, від ІНФОРМАЦІЯ_1, від 31.03.22, від 30.04.22, від 31.05.22, від 30.06.22 та від 31.07.22, складених на підставі даних, отриманих від оператора системи розподілу -АТ «»Харківобленерго», які були надіслані  відповідачеві разом з відповідними рахунками на оплату, але з невідомих причин не підписані останнім, за відсутності заперечень з приводу строків, обсягу, вартості та якості  поставленої електричної енергії,  у зв`язку з чим  у відповідача утворилась заборгованість за вказаний період   в сумі 2 134 852,54 грн., яку заявлено до стягнення разом із нарахованими на неї відповідно до п. 5.8 Договору пенею в сумі 368 804,46 грн., а також на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України  інфляційними втратами в сумі 450 968,36 грн. та трьома процентами річних  в сумі 38 064,18 грн.  
      Рішенням господарського суду Харківської області від 06.02.23 у справі № 922/1981/22 позовні вимоги задоволено  частково.
       Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С."  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "Енолл" суму основного боргу за Договором про постачання електричної енергії споживачу № 303/НР/ХОЕ від 22 жовтня 2021 року в розмірі 2 134 852,54 грн., пеню в розмірі 337 283,60 грн., інфляційні втрати в розмірі 356 415,12 грн., три проценти річних в розмірі 38 064,18 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 42 999,23 грн.
 В частині стягнення пені в розмірі 31520,86 грн. та інфляційних  втрат в розмірі 94553,24 грн. в позові відмовлено.
     В обґрунтування рішення суд послався на те, що наявними у матеріалах справи доказами, а саме: складеними позивачем у відповідності до умов Договору на підставі даних оператора розподілу (АТ «Харківобленерго») Актами  приймання-передачі електричної енергії за розрахунковий період - листопад 2021 року - липень 2022 року та надісланими на виконання вимог 13.7. Договору разом з рахунками на оплату на юридичну адресу відповідача, зазначену в Договорі (копії повідомлень про вручення поштових відправлень надано позивачем до матеріалів справи), що  з невідомих причин не підписані останнім, за відсутності заперечень з боку відповідача щодо строків, обсягів, вартості та якості поставленої електричної енергії, даними виписки з банківського рахунку щодо їх часткової оплати,  вбачається, що відповідач частково оплатив вартість отриманої електроенергії за період з листопад 2021 року - липень 2022 року, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість  в сумі 2 134 852,54 грн. за прострочення  сплати якої позивачем правомірно застосовано пеню згідно з п. 5.8. Договору  та річні і інфляційні на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України
      Разом з цим суд зазначив, що нарахування пені на суму боргу по періодам за листопад та грудень 2021 року не відповідає приписам частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, в той час як умова Комерційної пропозиції щодо сплати пені за кожен день прострочення платежу не може розцінюватися, як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.
   Щодо здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат, суд зазначив про неправомірність наведеного ТОВ "ЕК "Енолл" подвійного нарахування інфляції на авансовий платіж, який виділено окремою заборгованістю по кожному із періодів, а також подвійного нарахування окремих помісячних платежів за листопад 2021 року , з огляду на те, що офіційний індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України та визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
      Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." подав на зазначене рішення до Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на  неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить це рішення скасувати та прийняти  нове рішення, яким  в позові відмовити.
      В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався,зокрема, на те, що він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце судових  засідань, у зв`язку з чим був позбавлений можливості скористатись правами щодо подання відзиву  на позов, надання по суті справи пояснень,заперечень, доказів, приймати участь в судових засіданнях, з огляду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок обстрілів з боку окупаційних військ російської федерації загинув   директор підприємства  ОСОБА_1., про що засновники підприємства  дізналися  лише при поверненні на територію  України  28.06.23 , у зв`язку з чим на підставі рішення засновників Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." від 04.07.23  директором відповідача був призначений  Созонтов Е.О., в той час як суд першої інстанції, не врахувавши обставини введення воєнного стану  у країні, відсутності відповідача за зареєстрованою адресою  його місцезнаходження,  обмежився надсиланням  повісток  та ухвал суду  на адресу реєстрації місцезнаходження  відповідача, не врахувавши їх неотримання через об`єктивні причини, пов`язані з військовою агресією російської федерації проти України.  
      Крім цього скаржник зазначив, що в наданих позивачем актах приймання-передачі не зазначено відомостей щодо того, на які саме точки комерційного обліку споживача  і за якою адресою були поставлені зазначені в них обсяги електричної енергії, в Актах не зафіксовані дані  показників розрахункового періоду, не зазначені початкові  та кінцеві показники  вузла обліку електроенергії, дати зроблених замірів спожитої енергії та вони підписані лише постачальником, що ставить під сумнів зазначені в них позивачем відомості  щодо кількості спожитої відповідачем електроенергії. Додана до матеріалів справи довідка  АТ «Харківобленерго»  від 01.08.22 №  21725 про фактичні обсягии купівлі електричної енергії ТОВ «ЕК Енолл»  по споживачу  ТОВ «А.П.С.»  за період часу  з листопада 2021  року по липень 2022 року  не містить відомостей щодо початкових  та кінцевих показників вузла обліку електроенергії, даних щодо замірів спожитої енергії, обсягу фактично поставленої електроенергії даному споживачу, на які саме точки комерційного обліку споживача і за якою адресою вони були поставлені.
   При цьому скаржник заперечив отримання ним від позивача за електронною чи звичайною поштою  Актів за період з березня по липень 2022 року.
      Крім цього відповідач зазначив про безпідставне нарахування заборгованості  за період з березня по липень 2022 року, з огляду на те, що  через неоголошене повномасштабне збройне вторгнення на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, що зумовило постійні обстріли, відключення світла, Інтернету, мобільного зв`язку, невиходу працівників відповідача  на робочі місця та невикористання ним через це виробничих потужностей, він був  вимушений  зупинити  свою діяльність та   припинити споживання  електроенергії. 
    Скаржник також зазначив, що суд не дослідив тих обставин, що невиконання відповідачем зобов`язань за Договором виникло через форс-мажорні обставини, які полягали  у військовій агресії російської федерації проти України, що  стало підставою введення на території України воєнного стану  та відповідно до чинного законодавства та умов Договору є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.   При цьому скаржник зазанчив, що згідно з доданою до апеляційної скарги довідкою  від 13.07.23 № 1305, виданою Савинською селищною радою, територія Савинської територіальної громади Харківської області відповідно до Наказу Міністерства  з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від  22.12.22 № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською  Федерацією», до якої входить село Морозівка з 25.02.22 по 11.09.22 були тимчасово окуповані  Російською Федерацією, з  11.09.22 знаходяться в зоні можливих бойових дій.  
       Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від  17.07.23 для розгляду справи № 922/1981/22 сформовано склад колегії суддів: головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Пуль О.А.
    Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 01.08.23 у справі № 922/1981/22  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача-Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." (вх. № 1424 Х/2-5) на рішення господарського суду Харківської області від 06.02.23  у справі № 922/1981/22 та призначено її до розгляду в судове засідання з повідомленням сторін на 17.08.23 о 10:00, а також встановлено  позивачу строк до 10.08.23 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його  надсилання відповідачу.
     11.08.23 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким він просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення -без змін.
    В обґрунтування своїх заперечень проти апеляційної скарги позивач у відзиві зазначив, зокрема, те, що Пунктом 10 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою № 312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ) встановлено, що до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР (оператор систем розподілу).
    Товариство з обмеженою відповідальністю  "ЕК "Енолл"  має укладений договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії з наступним Оператором системи розподілу, що підтверджується відомостями з реєстру електропостачапьників, розміщеного на його офіційному веб-сайті Акціонерного товариства "Харківобленерго".
       Відповідно до п. 4.3. ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому          Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
 Відповідно до  п. 8.6.7.,8.6.8., 8.6.9. Постанови НКРЕКП «Про затвердження Кодексу  комерційного обліку електричної енергії» від 14.03.18 № 311, зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним ППКО через канали дистанційного зв`язку.
 Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця.
У разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційного зчитування та передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду ЗКО протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.
У вищенаведеному порядку оператори системи розподілу (ОСР) визначають фактичні обсяги  споживання електроенергії споживачами та надають ці дані електропостачальникам  для здійснення розрахунків за наслідками  кожного розрахункового періоду(календарного місяця).
     В Актах приймання-передачі електроенергії за спірний період,  у відповідності до наведених положень законодавства зазначено обсяги поставленої електроенергії на підставі  даних, отриманих від  оператора системи розподілу-АТ «Харківобленерго», що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою  АТ «Харківобленерго»  про фактичні обсяги купівлі електричної енергії ТОВ «ЕК ЕНОЛЛ»  по споживачу  ТОВ «А.П.С.(код ЄДРПОУ 25182344) з листопада 2021 по липень 2022 року.
      Позивач також зазначив  у відзиві на апеляційну скаргу про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач звертався  до ТОВ ЕК «Енолл»  або АТ «Харківобленерго»  з проханням  припинити постачання електричної енергії або коригування  обсягів спожитої електроенергії та в апеляційній скарзі не навів будь-яких відомостей  щодо того, які саме обсяги, на його думку, було спожито  ним  за спірний період, в той час як  Акт приймання-передачі електричної енергії від 30.11.21 за листопад 2021 року  був частково оплачений відповідачем платіжними дорученнями  від 23.12.21 на суму 100          000 грн, від 28.12.21 - на 300          000 грн., від 11.02.22 - на 100000 грн., від 18.02.22- на 100000 грн., що свідчить про погодження останнім спожитих обсягів електроенергії в листопаді 2021 року.
 Також позивач зазначив, що  відповідно до ч. 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
    Проте, як зазначив позивач, відповідач в апеляційній скарзі необґрунтовано  стверджує про  допущення  господарським судом першої інстанції  порушення норм процесуального права щодо належного повідомлення відповідача про дати судового розгляду, оскільки судом  було сворено всі умови  для участі відповідача в судовому розгляді справи, враховуючи те, що  судові засідання неодноразово відкладались через нявку  відповідача, повістки  про виклик надсилались на електронну адресу  ТОВ «А.П.С.», зазначену Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських вормувань, інформація про дати  та час судових засідань публікувалась  на сайті  «Судова влада».
      Крім цього позивач зазначив про безпідставність посилання відповідача  на наявність форс-мажорних обставин, засвідчених листом  Торгово-промислової палати України  від ІНФОРМАЦІЯ_1  № 2024/02.0-7.1. як на підставу для звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язань за договором про постачання електричної енергії споживачу від 22.10.21  № 303/НР/ХОЕ, оскільки відсутність грошових коштів в розумінні чинного законодавства не вважається  форс-мажорною обставиною, зазначений лист не є Сертифікатом, виданим Торгово-промисловою палатою за зверненням ТОВ «А.П.С» відповідно до статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»  та положень Регламенту для засвідчення Торгово-промисловою палатою України  та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили)  та останнє в порушення п. 12.4 Договору не повідомило позивача  про відповідні обставини  протягом 14 днів  з дня їх виникнення із наданям  підтверджуючих документів щодо їх настання  відповідно до законодавства.
    Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.08.23 у справі № 922/1981/22   в судовому засіданні оголошено  перерву до  14.09.23  о 15:15 год. 
     12.09.23 від відповідача надійшли письмові пояснення  (вх. № 10976), в яких він зазначив зокрема, про те, що враховуючи те, що відповідно до підпункту  16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.22 № 332 на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення  або скасування,необхідно зупинити нарахування  та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону  України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії , позивач має право на нарахування пені  в розмірі 126031,52 грн., а не 337283,6 грн., але й такий розмір пені є непомірно великим  майновим тягарем  і може унеможливити  виконання відповідачем певних зобов`язань, враховуючи при цьому те, що основним видом діяльності  відповідача є вирощуваня грибів-печериць, понесення ним збитків  з жовтня  2021 року  через зараження грибів  вірусами, і як наслідок , майже повної загибелі врожаю (на 70%), а також обставини зупинення  діяльності підприємства  у зв`язку з постійними обстрілами  збройними силами Російської Федерації, відсутністю більшості  працівників  у зв`язку з тим, що вони перестали працювати та виїхали  за межі Харківської області через відключення світла, Інтернету, мобільного зв`язку, загрози житю та здоров`ю, обставини здійснення за час вимушеного простою підприємства  крадіжок обладнання, необхідного для здійснення  виробничої діяльності, перешкоджання відповідачу  доступу до його виробничих приміщень, про що до Єдиного реєстру досудових розслідувань  внесені відповідні відомості.  Відповідач просить суд апеляційної інстанції залучити до матеріалів справи вказані пояснення та додані до них документи:витяги з ЄРДР № 120222221160000824 від 05.07.23 та  120232221160000873 від 27.06.23,  лист Amycel без дати та номера та  лист  ІА «УМДІС» від 05.11.21.
    13.09.23 від позивача надійшли додаткові поясненя ( вх. № 11035), в яких він зазначив, зокрема, про те, що підпункт  16 п. 1 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.22 № 332 передбачає на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення  або скасування зупинення нарахування  та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону  України «Про ринок електричної енергії» між учасниками ринку електричної енергії, тоді як за положеннями  п. 96 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» п. 1.2.1., 1.3.5. Правил ринку електричної енергії, статус учасника ринку набувається  споживачем не автоматично, а після приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії та отримання від ОСП (ПрАТ «НЕК «Укренерго») листа про акцептування такої заяви, а враховуючи відсутність у матеріалах справи відповідних документів, відповідач не є учасником ринку електричної еергії,  у зв`язку з чим на спірні правовідносини не поширюються  положення 16 п. 1 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.22 № 332.
     Крім цього позивач зазначив, що Акти  приймання-передачі електричної енергії за спірний період направлялись на офіційну  електронну адресу ТОВ «А.П.С», зазначену  в Заяві-приєднанні до Договору про постачання  електричної енергії споживачу  від 22.10.21:grikar.aps@gmail.com., докази чого додано до цих пояснень, а також звичайною поштою, про що свідчать наявні у матеріалах справи поштові  квитанції про відправлення   з описом вкладення  від 17.08.22, а також повідомлення про вручення  поштових відправлень , що були додані до позовної заяви.  
      Також  позивач  зазначив, що чинне законодавство не містить обов`язку для Оператора системи розподілу (ОСР) надавати  інформацію щодо фактичних(звітних) обсягів споживання електроенергії споживачами  за кожним  ЕІС-кодом точки комерційного обліку такого споживача , в той час як в заяві -приєднання до спірного Договору зазначено про наявність у ТОВ «А.П.С.» двох площадок вимірюваня:-с. Морозівка, вул. Колгоспна,18 та м. Харків, пр. Гагаріна,201, за якими АТ «Харківобленерго» і визначало обсяги  спожитої відповідачем  електричної енергії за спірний період ,яка мала окремий договір споживача  про надання послуг  з розподілу електричної енергії від 01.01.19 № 4-1024С та від 01.01.19 № 621220, в той час як електропостачальник не є стороною таких договорів. 
      До пояснень позивач додав копію повідомлення  ТОВ  «ЕК «ЕНОЛЛ» без дати та без номеру  про укладення  договору  про врегулювання  небалансів електричної енергії та копії скріншотів електронної пошти ТОВ  «ЕК «Енолл», які він просить суд першої інстанції долучити до матеріалів справи разом з поясненнями.
     Колегія суддів не приймає додані до пояснень позивача та відповідача докази, оскільки: по -перше, щодо тієї частини доказів, які існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але не були йому подані,  сторонами, всупереч вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, не надано підтверджених доказами обґрунтувань щодо неможливості  їх подання суду першої інстанції з причин, що об`єктивно від них не залежали; по-друге,  інша частини документів взагалі  не  існувала на час прийняття оскаржуваного рішення, що виключає  можливість їх прийняття  судом апеляційної інстанції в порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання, а саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
     Відповідної правової позиції щодо поданих суду апеляційної інстанції нових доказів , які не існували на час розгляду справи в суді першої інстанції дотримується  Верховний Суд в постановах від 25.04.2018 у справі №  911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №  916/3130/17, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від  06.03.2019 у справі № 916/4692/15 від 11.09.2019  у справі № 922/393/18від 16.12.2020  у справі  № 908/1908/19. 
    В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, а представник позивача  заперечив проти її доводів та просив оскаржуване рішення залишити без змін. При цьому представник  відповідача пояснив, що відповідач не згоден з рішенням господарського суду першої інстанції лише в частині  задовлення позовних вимог про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних.
    Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
     Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
      Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
       Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши поясненння представників сторін , з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах, встановлених статтею 269 ГПК України, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
      Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕК "Енолл" на підставі ліцензії, виданої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 18.09.2018 № 1007, здійснює господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу.
     22 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю  "ЕК "Енолл" (далі також - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "А.П.С." - (далі також - Споживач) було укладено Договір № 303/НР/ХОЕ про постачання електричної енергії споживачу (далі по тексту - Договір). Цей договір про постачання електричної енергії споживачу є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу (далі - Споживач) постачальником електричної енергії (далі - Постачальник) та укладається сторонами, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, шляхом приєднання Споживача до умов цього договору.
Відповідно до пункту 2.1. Договору за цим Договором Постачальник продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.
Початком постачання електричної енергії Споживачу є дата, зазначена в заяві - приєднанні, яка є додатком 1 до цього Договору (пункт 3.1 Договору)
Згідно пунктів 5.1, 5.2 Договору Споживач розраховується з Постачальником за електричну енергію за цінами, що визначаються відповідно до механізму визначення ціни електричної енергії, згідно з обраною Споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього Договору. 
Спосіб визначення ціни (тарифу) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Пунктами 5.5 - 5.7 Договору також встановлено, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць. Розрахунки Споживача за цим Договором здійснюються на поточний рахунок із спеціальним режимом використання. При цьому, Споживач не обмежується у праві здійснювати оплату за цим Договором через банківську платіжну систему, он-лайн переказ, поштовий переказ, внесення готівки через касу Постачальника та в інший не заборонений законодавством спосіб. 
Оплата вартості електричної енергії за цим Договором здійснюється Споживачем виключно шляхом перерахування коштів на спецрахунок Постачальника. Оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, що підлягає сплаті за куповану електричну енергію відповідно до умов цього Договору. Спецрахунок Постачальника зазначається у платіжних документах Постачальника, у тому числі у разі його зміни.
Оплата рахунка Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем.
Згідно пункту 6.2. Договору Споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату спожитої електричної енергії згідно з умовами цього Договору.
У додатку №1 до заяви-приєднання до договору сторони узгодили перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача:1. -с. Морозівка,вул. Колгоспна,18 2.-м. Харків,пр. Гагаріна ,201.
Також між сторонами були підписані комерційні пропозиції, що є додатком №2 до договору.
Пунктом 3 додатку №2 до договору сторони визначили спосіб оплати, а саме, оплата здійснюється плановими платежами за графіком:
- до 25 числа розрахункового періоду - 70% від орієнтованої вартості замовленого обсягу електричної енергії у розрахунковому періоді;
- остаточний розрахунок за фактично спожитий обсяг електроенергії - до 11 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, на підставі рахунку виставленого Постачальником.
Фактично спожитий обсяг електроенергії у кожному розрахунковому періоді визначається по даним приладів обліку та фіксується у Акті прийому-передачі електроенергії.
Термін (строк) оплати рахунку за електроенергію становить не більше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання, але не пізніше строків, встановлених у графіку планових платежів.
Відповідно до Заяви-приєднання від 22.10.2021 (Додаток № 1 до Договору № 303/НР/ХОЕ про постачання електричної енергії споживачу) - початок постачання електричної енергії з 01 листопада 2021 року.
30 листопада 2021 року між ТОВ "ЕК "Енолл" та ТОВ "А.П.С." укладено Додаткову угоду № 30/11/21 до Договору № 30/НР/ХОЕ про постачання електричної енергії споживачу від 22.10.2021. Відповідно до пункту 1 цієї Додаткової угоди Сторони погодили, що ціна 1 кВт*год електроенергії з 01 листопада 2021 року складає 2,2808 грн/кВт*год (без ПДВ).
31          грудня 2021 року між ТОВ "ЕК "Енолл" та ТОВ "А.П.С." укладено Додаткову угоду № 31/12/21 до Договору № 30/НР/ХОЕ про постачання електричної енергії споживачу від 22.10.2021. Відповідно до пункту 1 цієї Додаткової угоди Сторони погодили, що ціна 1 кВт*год електроенергії з 01 грудня 2021 року складає 3,21 грн/кВт*год (без ПДВ).
Особливості визначення кількості (обсягів), якості, строків, ціни та порядку розрахунків постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії". 
Згідно приписів частини статті 56 вказаного Закону постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
     В п. 1.1.1. Правил роздрібного ринку електричної енергії затвердженими постановою НКРЕКП від 14 червня 2018 року №312(надалі - "Правила")зазначено , що ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Учасниками роздрібного ринку є: електропостачальники, оператор системи передачі, оператори систем розподілу, у тому числі оператори малих систем розподілу, споживачі, основні споживачі, субспоживачі, виробники електричної енергії, які підпадають під визначення розподіленої генерації, та інші учасники ринку, які надають послуги, пов`язані з постачанням електричної енергії споживачу з метою використання ним електричної енергії на власні потреби. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
Пунктом 10 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг постановою № 312 від 14.03.2018 (далі - ПРРЕЕ) встановлено, що до запуску електронної платформи Датахаб адміністратора комерційного обліку функції адміністратора комерційного обліку на роздрібному ринку електричної енергії, у тому числі адміністрування процедури зміни постачальника електричної енергії у межах території ліцензованої діяльності, виконує відповідний ОСР (оператор систем розподілу).
Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України "Про ринок електричної енергії" розподіл електричної енергії здійснюється оператором системи розподілу. Діяльність з розподілу електричної енергії підлягає ліцензуванню відповідно до законодавства.
Згідно пунктів 2, 8 ч.3 ст.46 Закону України "Про ринок електричної енергії"  Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії з дотриманням встановлених показників якості надання послуг та забезпечує комерційний облік відповідно до цього Закону, правил ринку та кодексу комерційного обліку, інших нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.
Частиною 4 ст.46  даного Закону встановлено, що Оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором.
АТ "Харківобленерго" є Оператором системи розподілу, який отримує дані про об`єм споживання споживача, який підключений до його мереж, безпосередньо з вузлів обліку.
Товариство з обмеженою відповідальністю  "ЕК "Енолл"  має укладений договір електропостачальника про надання послуг з розподілу електричної енергії з наступним Оператором системи розподілу, що підтверджується відомостями з реєстру електропостачапьників, розміщеного на його офіційному веб-сайті Акціонерного товариства "Харківобленерго".
Відповідно до пункту 4.3. ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг.
Отже, розрахунки за електроенергію здійснюються на підставі даних про її фактичне споживання відповідним споживачем за наслідками кожного розрахункового періоду (календарного місяця). Фактичні обсяги споживання електроенергії споживачами визначають оператори систем розподілу (ОСР) та надають ці дані електропостачальникам для здійснення розрахунків.
Оператором розподілу -АТ "Харківобленерго" надано ТОВ "ЕК "Енолл"  довідку про фактичні обсяги купівлі електричної енергії ТОВ "ЕК "Енолл" по споживачу - ТОВ "А.П.С." з листопада 2021 року по липень 2022 року(т. 1 а.с. 71).
ТОВ "ЕК "Енолл" на підставі отриманих від оператора системи розподілу - АТ "Харківобленерго" фактичних обсягів споживання електроенергії Товариством з обмеженою відповідальністю "А.П.С.» склав наступні акти прийому-передачі електричної енергії,підписавши їх зі свого боку:
-Акт прийому-передачі електричної енергії від 30 листопада 2021 року,відповідно до якого  обсяг поставленої ТОВ "А.П.С." електроенергії за розрахунковий період - листопад 2021 року становить 204 637 кВт*год за ціною 2,2808 грн/кВт*год (без ПДВ) загальною вартістю 805 647,68 грн. з ПДВ.;
-Акт прийому-передачі електричної енергії від 31 грудня 2021 року, відповідно до якого обсяг поставленої ТОВ "А.П.С." електроенергії за розрахунковий період - грудень 2021 року становить 176 /16 кВт*год за ціною 3,21 грн/кВт*год (без ПДВ) загальною вартістю 680 710,03 грн. з ПДВ;
- Акт прийому-передачі електричної енергії від 31 січня 2022 року, відповідно до якого обсяг поставленої ТОВ "А.П.С." електроенергії за розрахунковий період - січень 2022 року становить 169 385 кВт*год за ціною 3,21 грн/кВт*год (без ПДВ) загальною вартістю 652 471,02 грн. з ПДВ;
-Акт прийому-передачі електричної енергії від 28 лютого 2022 року, відповідно до якого обсяг поставленої ТОВ "А.П.С." електроенергії за розрахунковий період - лютий 2022 року становить 132 665 кВт*год за ціною 3,21 грн/кВт*год (без ПДВ) загальною вартістю 511 025,58 грн. з ПДВ;
-Акт прийому-передачі електричної енергії від 31 березня 2022 року, відповідно до якого обсяг поставленої ТОВ "А.П.С." електроенергії за розрахунковий період - березень 2022 року становить 5 669 кВт*год за ціною 3,21 грн/кВт*год (без ПДВ) загальною вартістю 21 836,99 грн. з ПДВ.
-Акт прийому-передачі електричної енергії від 30 квітня 2022 року, відповідно до якого обсяг поставленої ТОВ "А.П.С." електроенергії за розрахунковий період - квітень 2022 року становить 9 652 кВт*год за ціною 3,21 грн/кВт*год (без ПДВ) загальною вартістю 37 183,36 грн. з ПДВ.
-Акту прийому-передачі електричної енергії від 31 травня 2022 року, відповідно до якого обсяг поставленої ТОВ "А.П.С." електроенергії за розрахунковий період - травень 2022 року становить 2 817 кВт*год за ціною 3,21 грн/кВт*год (без ПДВ) загальною вартістю 10 851,08 грн. з ПДВ.
-Акт прийому-передачі електричної енергії від 30 червня 2022 року, відповідно до якого обсяг поставленої ТОВ "А.П.С." електроенергії за розрахунковий період - червень 2022 року становить 3 317 кВт*год за ціною 3,21 грн/кВт*год (без ПДВ) загальною вартістю 12 777,08 грн. з ПДВ.
-Акт прийому-передачі електричної енергії від 31 липня 2022 року, відповідно до якого обсяг поставленої ТОВ "А.П.С." електроенергії за розрахунковий період - липень 2022 року становить 610 кВт*год за ціною 3,21 грн/кВт*год (без ПДВ) загальною вартістю 2 349,72 грн. з ПДВ.
Зазначені в Актах обсяги електроенергії повністю відповідають даним вищенаведеної довідки АТ «Харківобленерго».
       Вказані Акти підписано з боку позивача та не містять підпису відповідача.
      В матеріалах справи відсутні заперечення відповідача  з приводу строків, обсягу, вартості та якості  поставленої електричної енергії.
Також в матеріалах справи відсутні складені відповідно до пунктів 5.7. Договору та Комерційної пропозиції ,яка є додатком № 2 до нього,  рахунки-фактури  на оплату вартості обсягів електроенергії,  зазначених в Актах приймання-передачі за спірний період.
Згідно з пунктом 13.7. Договору усі повідомлення за цим Договором вважаються зробленими належним чином, якщо вони здійсненні в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, вручені кур`єром або особисто за зазначеними в цьому Договорі адресами Сторін. Датою отримання таких повідомлень буде вважатися дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділу зв`язку одержувача.
      В матеріалах справи наявні докази  надсилання позивачем відповідачу Актів приймання-передачі  електроенергії і та відповідних рахунків-фактур  на сплату зазначених в них обсягів за період з листопада 2021 року  по січень  2022 року : чек Укрпошта Експрес від 16.02.22 та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення: від 17.11.21, від 14.12.21, від 18.01.22, від 16.02.22 (т. 1 а.с. 43,44). Відповідач не заперечує  отримання вказаних Актів та Рахунків.
      Разом з цим, в матеріалах справи відсутні  докази надсилання позивачем відповідачу Актів та рахунків за іншу частину спірного періоду - з лютого 2022 року по липень 2022 року та відповідач в апеляційній скарзі заперечує їх отримання.
    З наявної  у матеріалах справи банківської виписки по рахунку позивача, на який відповідно до умов договору має бути здійснена оплата поставленого природного газу вбачаються наступні відомості:
- 23 грудня 2021 року на розрахунковий рахунок ТОВ "ЕК "Енолл" від ТОВ "А.П.С." перераховано кошти в сумі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень) із зазначенням призначення платежу "Сплата за електричну енергію спожиту у листопаді 2021р у т.ч. ПДВ 20% -16666.67 грн".;
- 28 грудня 2021 року на розрахунковий рахунок ТОВ "ЕК "Енолл" від ТОВ "А.П.С." перераховано кошти в сумі 300 000,00 грн. (триста тисяч гривень) із зазначенням призначення платежу "Сплата за електричну енергію спожиту у листопаді 2021р у т.ч. ПДВ 20% - 50000.00 грн";
- 11 лютого 2022 року на розрахунковий рахунок ТОВ "ЕК "Енолл" від ТОВ "А.П.С." перераховано кошти в сумі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень) із зазначенням призначення платежу "Сплата за електричну енергію спожиту у листопаді 2021р у т.ч. ПДВ 20% -16666.67 грн";
- 18 лютого 2022 року на розрахунковий рахунок ТОВ "ЕК "Енолл" від ТОВ "А.П.С." перераховано кошти в сумі 100 000,00 грн. (сто тисяч гривень) із зазначенням призначення платежу "Сплата за електричну енергію спожиту у листопаді 2021р у т.ч. ПДВ 20% -16666.67 грн".
З огляду на наведені обставини, позивач, посилаючись на здійснення відповідачем  лише чаткової оплати відповідачем вартості отриманої за Договором електроенергії  у період  з листопада 2021 по липень 2022 року, визначеної в Актах приймання-передачі, а саме часткової оплати за Актом  від 30.11.21 за листопад 2021, посилається на наявність у останнього заборгованості  за відповідний період в сумі 2134852,54 грн., що стало підставою для звернення  з позовом у даній справі предмет якого становить стягнення вказаної суми основного боргу та нарахованих на нього за періоди прострочення з 26.11.21 по 26.07.22  відповідно до п. 5.8 Договору пені в сумі 368 804,46 грн. , а також на підставі ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України  інфляційних втрат в сумі 450 968,36 грн. та три процента річних  в сумі 38 064,18 грн.   
   Статтями 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи, на які вона посилається  як на підставу своїх вимог  або заперечень.
     Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
     Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до статті 78 Господарського процесуального кодексу України,  достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
 Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
      Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до статті  173 Господарського кодексу України господарським  визнається  зобов`язання,  що  виникає  між суб`єктом  господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав,  передбачених  цим  Кодексом,  в силу  якого  один  суб`єкт  (зобов`язана  сторона,  у  тому  числі боржник)  зобов`язаний  вчинити  певну   дію   господарського чи управлінсько-господарського  характеру  на користь іншого суб`єкта (виконати  роботу,  передати майно,   сплатити гроші,   надати інформацію тощо),  або утриматися від певних дій,  а інший суб`єкт (управнена сторона,  у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
     Основними    видами   господарських зобов`язань є майново-господарськізобов`язання  таорганізаційно-господарські зобов`язання.
  Згідно зі статтею 175 Господарського кодексу України майново-господарськими     визнаються цивільно-правові зобов`язання,  що виникають між учасниками господарських відносин при  здійсненні господарської діяльності,  в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на  користь  другої сторони  або  утриматися  від певної дії,  а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
      Майнові зобов`язання,   які    виникають    між    учасниками господарських відносин,  регулюються  Цивільним  кодексом  України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
  Статею 509 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
      Зобов`язання виникають з підстав, встановлених   статтею 11  цього Кодексу.
     Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
      Статтею 174 Господарського кодексу України серед підстав виникнення господарських зобов`язань передбачено господарські договори.
     Відповідно до частини 2   статті  11 Цивільного кодексуУкраїни підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
     Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України,  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
    Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони.
      Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
      Статтею 628 Цивільного кодексу України  передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
   Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Згідно зі ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Відповідно до частини сьомої статті 276 Господарського  кодексу  України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.
Відповідно до статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно частини першої статті  57 Закону України "Про ринок електричної енергії" електропостачальники мають право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію та послуги з постачання електричної енергії відповідно до укладених договорів.
Відповідно до частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
      Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення            Цивільного кодексу України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з положеннями статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
       Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
     Як зазначено вище, в п. 5.7 Догвоору  сторони визначили, що оплата рахунка       Постачальника за цим Договором має бути здійснена Споживачем у строк, визначений у рахунку, який не може бути меншим 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання його Споживачем, або протягом 5 (п`яти) робочих днів від дати, зазначеної у комерційній пропозиції, щодо оплати рахунку, оформленого Споживачем
Разом з цим, відповідно до положень Комерційної пропозиції, яка міститься в Додатку № 2 до Договору,оплата здійснюється плановими платежами за графіком:
- до 25 числа розрахункового періоду - 70% від орієнтованої вартості замовленого обсягу електричної енергії у розрахунковому періоді;
- остаточний розрахунок за фактично спожитий обсяг електроенергії - до 11 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, на підставі рахунку виставленого Постачальником.
Фактично спожитий обсяг електроенергії у кожному розрахунковому періоді визначається по даним приладів обліку та фіксується у Акті прийому-передачі електроенергії.
Термін (строк) оплати рахунку за електроенергію становить не більше 5 (п`яти) робочих днів з моменту отримання, але не пізніше строків, встановлених у графіку планових платежів.  
В матеріалах справи відсутні складені відповідно до пунктів 5.7. Договору та Комерційної пропозиції, яка є додатком № 2 до нього,  рахунки-фактури  на оплату вартості обсягів електроенергії,  зазначених в Актах приймання-передачі за період лютий 2022 року - липень 2022.
    Разом з цим, як зазначено вище, в матеріалах справи наявні докази  надсилання позивачем відповідачу Актів приймання-передачі  електроенергії та відповідних рахунків-фактур  на сплату зазначених в них обсягів за період з листопада 2021 року  по січень 2022 року і відповідач не заперечує  отримання вказаних Актів та Рахунків.
     Також, як зазначено вище, в матеріалах справи відсутні  докази надсилання позивачем відповідачу Актів та рахунків за іншу частину спірного періоду -з лютого 2022 року по липень 2022 року та відповідач в апеляційній скарзі заперечує їх отримання. 
      Проте, вказані Акти відповідач  отримав  разом з копією позовної заяви, в той час як чинне законодавство не містить обмежень щодо їх надсилання в такий спосіб, а тому   у відповідача на час розгляду справи виник обов`язок з оплати зазначеної в них вартості електроенергії.
       При цьому колегія суддів зазначає, що Акти за спірний період  підписано лише  з боку позивача та не містять підпису відповідача, разом з тим,  відповідач  не надав  інших ніж зазначенні в Актах  даних щодо обсягів поставленої йому за період з листопада 2021 по липень 2022 електричної енергії, в той час як  Акт приймання-передачі електричної енергії від 30.11.21 за листопад 2021 року  був частково оплачений відповідачем платіжними дорученнями  від 23.12.21 на суму 100  000 грн, від 28.12.21-300  000 грн., від 11.02.22-100000 грн., 18.02.22-100000 грн., що свідчить про погодження останнім спожитих обсягів електроенергії в листопаді 2021 року.
   Відомості вказаних Актів щодо обсягів поставленої споживачу-ТОВ «А.П.С.» електроенергії,  у відповідності до вищенаведених положень чинного законодавства  внесено на підставі даних оператора розподілу-АТ «Харківобленерго», що підтверджується  надісланою супровідним лисом АТ «Харківобленерго» від 01.08.22 №  21725(т. 1 а.с. 71)  довідкою АТ «Харківобленерго» про фактичні обсяги купівлі електричної енергії ТОВ "ЕК "Енолл" по споживачу - ТОВ "А.П.С." з листопада 2021 року по липень 2022 року,які  повністю відповідають даним, зазначеним в Актах (т. 1 а.с. 72).
      При цьому колегія суддів враховує, що відсутність рахунку -фактури на оплату спожитої електроенергії, за наявності факту отримання  споживачем електричної енергії Акту приймання-передачі, в якому зафіксовано фактично спожиті обсяги електроенергії  і який  складено у відповідності до умов Договору та Комерційної пропозиції    на підставі даних оператора розподілу, за відсутності заперечень з приводу зазначених в Акті  даних, не впливає на виникнення обов`язку з оплати спожитої електроенергії та не свідчить про ненастання строку такої оплати, з огляду на наступне.
     Як зазначено вище, умовами Комерційної пропозиції передбачено, що   остаточний розрахунок за фактично спожитий обсяг електроенергії здійснюється до 11 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, на підставі рахунку виставленого Постачальником, в той час як  фактично спожитий обсяг електроенергії у кожному розрахунковому періоді визначається по даним приладів обліку та фіксується у Акті прийому-передачі електроенергії.
      Відповідно до   ст.252 Цивільного кодексу України  строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
       Посилання у договорі на факт одержання рахунку не є визначенням конкретного строку чи терміну в розумінні   ст.252 Цивільного кодексу України.
      Відповідно до положень статі 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина) (ч.1). Особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити припинення прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (скасувальна обставина) (ч.2). Якщо настанню обставини недобросовісно перешкоджала сторона, якій це невигідно, обставина вважається такою, що настала (ч.3). Якщо настанню обставини недобросовісно сприяла сторона, якій це вигідно, обставина вважається такою, що не настала (ч.4).
    Частиною першою статті 613 Цивільного кодексу України  визначено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.
           Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов`язок, виконання зобов`язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора.
      Відповідно до ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України, кодексу покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
    Із встановлених судами обставин справи та доводів, наведених у апеляційній скарзі,   не вбачається, що відповідач після отримання Актів прймання-передачі  електроенергії за період лютий 2022- липень 2022 не міг виконати свого обов`язку із оплати до отримання рахунка-фактури, оскільки умовами договору визначено поточний рахунок продавця, на який мають перераховуватись кошти, наведеною нормою Цивільного кодексу України визначено умову та, відповідно, термін оплати, як і не вбачається що встановлений інший строк оплати товару ніж той, який вбачається із приписів ч.1 статті 692 Цивільного кодексу України.
     Отже, рахунок є лише документом, що містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розуміння  ст. 212 Цивільного кодексу України, оскільки не є   обумовленою стороною обставиною щодо якої невідомо настане вона чи ні, та не є простроченням кредитора в розумінні          ст. 613 Цивільного кодексу України. Таким чином, наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов`язку сплатити вартість поставленого позивачем товару та не свідчить про ненастання строку його оплати.
   Вказана правова позиція щодо правової природи рахунку   узгоджується  з усталеною практикою Верховного Суду, в тому числі у постановах від 29.04.2020 р. у справі  № 915/641/19.
      Колегія суддів відхиляє доводи  відповідача про те, що в наданих позивачем Актах приймання-передачі не зазначено, на які саме точки комерційного обліку споживача  і за якою адресою були поставлені зазначені в них обсяги електричної енергії, не зафіксовані дані  показників розрахункового періоду, не зазначені початкові  та кінцеві показники  вузла обліку електроенергії, дати зроблених замірів спожитої енергії, а  довідка АТ «Харківобленерго»  про фактичні обсягии купівлі електричної енергії ТОВ «ЕК Енолл»  по споживачу  ТОВ «А.П.С.»  за період часу  з листопада 2021  року по липень 2022 року  не містить відомостей щодо початкових  та кінцевих показників вузла обліку електроенергії, даних щодо замірів спожитої енергії,обсягу фактично поставленої електроенергії даному споживачу, на які саме точки комерційного обліку споживача і за якою адресою вони були поставлені.
      Як зазначено вище, відповідно до вимог чинного законодавства відомості Актів щодо обсягів поставленої споживачу-ТОВ «А.П.С.» електроенергії,  у відповідності до вищенаведених положень чинного законодавства  внесено на підставі даних оператора розподілу-АТ «Харківобленерго», що підтверджується  надісланою лисом АТ «Харківобленерго» (т. 1 а.с. 71) від 01.08.22 №  21725 довідкою АТ «Харківобленерго» про фактичні обсяги купівлі електричної енергії ТОВ "ЕК "Енолл" по споживачу - ТОВ "А.П.С." з листопада 2021 року по липень 2022 року,які  повністю відповідають даним,зазначеним в Актах.
     Так, відповідно до п. 4.3. ПРРЕЕ, дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому          Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг
   Відповідно до  п. 8.6.7.,8.6.8., 8.6.9. Постанови НКРЕКП «Про затвердження Кодексу  комерційного обліку електричної енергії» від 14.03.18 № 311, зчитування показів (збір даних) з лічильників у непобутових та колективних побутових споживачів у разі відсутності можливості їх автоматизованого дистанційного зчитування провадиться споживачем щомісяця на перше число місяця, наступного за розрахунковим. При обладнанні вузлів обліку засобами дистанційної передачі даних інформація про покази лічильників за розрахунковий місяць формується відповідним ППКО через канали дистанційного зв`язку.
 Непобутові та колективні побутові споживачі зобов`язані протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця надати оператору системи звіт про покази лічильників за розрахунковий місяць. Наведені у звіті останні фактичні покази лічильників вважаються показами на початок першої доби календарного місяця.
У разі ненадання споживачем (крім індивідуальних побутових споживачів) звіту про покази лічильників за розрахунковий місяць протягом трьох календарних днів після закінчення розрахункового місяця та за відсутності переданої (зчитаної) з них інформації засобами дистанційного зчитування та передачі даних, а також за відсутності контрольного огляду ЗКО протягом розрахункового місяця обсяг спожитої (розподіленої) електричної енергії за розрахунковий місяць визначається розрахунковим шляхом за значенням середньодобового обсягу споживання.
Отже, дані оператора розподілу  щодо обсягів розподіленої споживачу електроенергії, в разі , якщо останній  не надає дані показів обліку формуються автоматично. 
У вищенаведеному порядку оператори системи розподілу (ОСР) визначають фактичні обсяги  споживання електроенергії споживачами та надають ці дані електропостачальникам  для здійснення розрахунків за наслідками  кожного розрахункового періоду(календарного місяця).
Пунктом 3.2.13 ПРРЕЕ передбачено, що споживач, обравши комерційну пропозицію, надає електропостачальнику заповнену заяву-приєднання разом із необхідними для укладення відповідного договору документами.
Така заява-приєднання може бути подана електропостачальнику одночасно із заявою-приєднанням до електричних мереж відповідно до Кодексу систем розподілу або Кодексу системи передачі через оператора системи. Електропостачальник зобов`язаний прийняти передану оператором системи заяву-приєднання разом із доданими до неї документами та розглянути її відповідно до цього пункту. У разі відсутності заперечень договір про постачання укладається з відкладальною умовою щодо початку здійснення постачання після завершення відповідних робіт з приєднання та облаштування вузла обліку електричної енергії та включення комерційної (комерційних) точки (точок) обліку споживача до реєстрів точок комерційного обліку електропостачальників. Про дату завершення робіт та початок постачання оператор системи повідомляє постачальника за 1 робочий день разом із наданням копії паспорта точки розподілу.
Електропостачальник, отримавши заяву-приєднання, протягом трьох робочих днів перевіряє можливість приєднання споживача до умов договору на умовах обраної комерційної пропозиції.
Пунктом 2.2. Договору про постачання електричної енергії, передбачено, що обов`язковою умовою постачання електричної енергії споживачу, є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.
Відповідно до пункту  2.1.2. ПРЕЕ не допускається розподіл (передача) електричної енергії до точки розподілу, електроустановки споживача за відсутності діючого договору  про надання послуг розподілу(передачі)електричної енергії з таким споживачем, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії  оператором системи  до власних електроустановок.
Як зазначено вище, у додатку №1 до заяви-приєднання до договору сторони узгодили перелік точок комерційного обліку за об`єктами споживача:1. с. Морозівка, вул. Колгоспна,18,  2.м. Харків , пр. Гагаріна , 201.
Пунктом 1.1.2. визначено, що  площадка вимірювання - забезпечена точкою комерційного обліку або точками комерційного обліку електроустановка або сукупність електроустановок, виключно між якими можливі перетікання електричної енергії технологічними електричними мережами власника електроустановок, у які надходить або з яких віддається електрична енергія.
      Отже, чинне законодавство не містить обов`язку для Оператора системи розподілу (ОСР) надавати  інформацію щодо фактичних (звітних) обсягів споживання електроенергії споживачами  за кожним  ЕІС-кодом точки комерційного обліку такого споживача , в той час відповідно до заяви -приєднання до спірного Договору зазначено про наявність у ТОВ «А.П.С.» двох площадок вимірюваня: с. Морозівка, вул. Колгоспна,18 та м. Харків, пр. Гагаріна,201, за якими АТ «Харківобленерго» і визначало обсяги  спожитої відповідачем  електричної енергії за спірний період, яка мала окремі договори споживача  про надання послуг  з розподілу електричної енергії на вказані точки розподілу від 01.01.19 № 4-1024С та від 01.01.19 № 621220, які зазначені  в Довідці АТ "Харківобленерго",  і укладення таких договорів відповідач не заперечує, в той час як електропостачальник не є стороною таких договорів. 
Отже, доводи відповідача щодо сумнівності  наведених в Актах даних про обсяги спожитої електроенергії не відповідають матеріалам справи та суперечать чинному законодавству.
Також відповідач  не надав жодного доказу на підтвердження доводів апеляційної скарги щодо зупинення  через обставини повномасштабного вторгнення на територію України збройних формувань Російської Федерації господарської діяльності та відключення у зв`язку з цим від електропостачання у період з кінця лютого 2022року по липень 2022 року.
      З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком  суду першої інстанції про задоволення позову в частині  вимог про стягнення основного боргу  в сумі 2 134 852,54 грн.  за договором про постачання електричної енергії споживачу від 22.10.21 року № 303/НР/ХОЕ  з оплати поставленої електроенергії у період з листопада 2021 року по липень 2022 року.
        Щодо позовних вимог про стягнення  нарахованих на основний борг  368 804,46 грн.  пені, 450 968,36 грн. інфляційних втрат та 38 064,18 грн.  трьох процентів річних, колегія суддів зазначає наступне.
      Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
     Згідно частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
   Оскільки, як зазначено вище, з матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем  останній  частково  сплачував вартість  отриманої  у спірному періоді електричної енергії за спірним Договором, із порушенням встановлених строків, він є боржником, який прострочив виконання відповідного грошового зобов`язанння.
     Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
   За частиною першою  статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і      в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
    Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша та друга   статті 217 ГК України).
          За частиною першою     статті 230 Господарського кодексу України      штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
   Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК (частина перша статті 199 ГК ),  
     Згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
      Згідно з частиною 2 статті 343 Господарського  кодексу України  платник  грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової  ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
      Частиною 6 статті 232 Господарського  кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше  не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконане.
    Відповідно до статей 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню, в розмірі, що встановлюється за згодою сторін та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
      Укладеним сторонами Договором в п.5.7. передбачена відповідальність за порушення виконання грошового зобов`язання за договором у вигляді пені.,яка нараховується  за кожен день прострочення  у розмірі, що визначається  цим Договором та зазначається  в Комерційній пропозиції, яка є  додатком № 2 до цього Договору, -в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення..     
     Частиною 2  статті 625 Цивільного кодексу України  встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       На підставі наведених  умов п. 5.7. Договору та чпстини  2 статті 625 Цивільного кодексу України позивачем на суму основного боргу нараховано пеню в  розмірі  368 804,46 грн.  та 3 % річних  в розмірі 38 064,18 грн. за періоди прострочення з 26.11.21 по 26.07.22 та та інфляційні втрати  в розмірі  450 968,36 грн за період з листопада 2021 року  по липень 2022 року. 
     Оскільки, як зазначено вище, матеріалами справи підтверджено надсилання позивачем відповідачу Актів приймання-передачі електричної енергії та рахунку-фактури на оплату спожитої електроенергії за період з листопада 2021 року по січень 2022 року  та відсутні докази надсилання таких Актів позивачем відповідачу за період з лютого 2022 року  по липень 2022 року,  у відповідача наявне прострочення  з оплати основного боргу  в межах заявлених позивачем періодів лише щодо обсягів електричної енергії, поставленої у період з листопада 2021 року  по січень 2022 року, та відсутнє відповідне прострочення щодо іншої частини спірного періоду постачання -з лютого 2022 по липень 2022 року.
     Здійснивши відповідний перерахунок, колегія суддів дійшла висновку, що правомірно нарахованими на основний борг за періоди поставки у листопаді, грудні 2021 року  та січні 2022 року, з урахуванням положень частини шостої статті 232 Господарського кодексу України, якою встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, є пеня в розмірі 226141,42 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 278763,76 грн. та  три проценти річних в розмірі 27839,06 грн.
      При цьому колегія суддів враховує неправомірність наведеного ТОВ "ЕК "Енолл" подвійного нарахування інфляції на авансовий платіж, який виділено окремою заборгованістю по кожному із періодів, а також подвійного нарахування окремих помісячних платежів за листопад 2021 року , на яку послався суд першої інстанції,  з огляду на те, що офіційний індекс інфляції розраховується Державною службою статистики України та визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто зменшення купівельної спроможності гривні, а розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
      Вказане узгоджується  з правовою позицією Верховного Суду , викладеною в постанові від 03.12.20 у справі № 910/13071/19 .
    Щодо посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин як підстави для звільнення його від відповідальності, які полягали  у військовій агресії Російської Федерації проти України, що  стало підставою введення на території країни воєнного стану, в обгрунтування яких відповідач посилається на  лист  Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1, колегія суддів зазначає наступне.
    Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
     За загальним правилом, неможливість виконати зобов`язання внаслідок дії обставин непереборної сили відповідно до вимог законодавства є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (ч. 1 ст. 617 Цивільного кодексу  України).
     Згідно з положеннями ст. 218 Господарського кодексу України, у разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
     Відповідно до ч. 4 ст. 219 Господарського кодексу України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.
     Отже, за чинним законодавством форс-мажорні обставини можуть бути підставою для звільнення від відповідальності, але не від виконання зобов`язань, зокрема від сплати заявлених до стягнення орендних платежів. 
     Крім цього ч. 2  статті 617 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.
 Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
    Виходячи з наведених норм чинного законодавства, обставини, на які посилається відповідач, щодо відсутності грошових коштів для виконання ним свого зобов`язання за спірним Договором через обставини, пов`язані з введенням воєнного стану не вважаються форс-мажорними.
        Крім цього колегія суддів зазначає наступне.
28 лютого ТПП повідомила, що на підставі ст. 14, 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" від 02.12.1997 № 671/97-ВР та інших документів вона засвідчує форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою для введення воєнного стану із 05:30 ранку 24.02.2022 строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні". Для засвідчення форс-мажорних обставин ТПП підтверджує, що зазначені обставини з 24.02.2022 до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності.
       Пунктом 12.1. Договору передбачено, що у випадку настання  форс-мажорних обставин сторони звільняються  від відповідальності за часткове або повне невиконання своїх зобов`язань, якщо це є наслідком непереборної сили, а п. 12.4. Договору встановлено обов`язок з негайного повідомленння про такі обставини із надсиланням протягом 14 днів підтверджуючих документів  щодо їх  настання відповідно до законодавства.
     Згідно з п. 12.5 Договору,  виникнення форс-мажорних обставин не є підставою для відмови  Споживача  від сплати  Постачальнику  за послуги, які були надані до їх виникнення.
        Згідно зі сталою практикою Верховного Суду, зокрема, викладеною в постановах від 01.06.21  у справі №  910/9258/20, від 21.07.21  у справі № 912/3323/20, від 20.10.21  у справі № 911/3067/20, від 08.07.21  у справі №  910/8040/20, від 31.08.22 у справі № 910/15264/21,  від 25.01.22 у справі №  904/3886/21, від 31.08.22 у справі № 910/15264/21, сама  по собі обставина непереборної сили (форс-мажору), навіть підтверджена сертифікатом ТПП, не є безумовною підставою для звільнення  від відповідальності за порушення зобов`язання, оскільки за змістом наведених положень законодавства не має преюдиціального характеру (заздалегідь встановленого) та  для її застосування в якості підстави для такого звільнення  має бути наявним причинно-наслідковий зв`язок  між відповідною непереборною обставиною (подією) і неможливістю виконання зобов`язання  у спірних правовідносинах, тобто, що дана обставина безпосередньо вплинула на можливість своєчасного виконання певних зобов`язань. 
      При цьому колегія суддів наголошує, що, Верховний Суд неодноразово зазначав, що одне лише передбачене законом віднесення введення воєнного стану до форс-мажорних обставин не свідчить про існування форс-мажору у конкретних правовідносинах сторін, де така обставина може стати форс-мажорною лише у випадку, якщо особа доведе, що відповідна обставина унеможливлює виконання конкретного договору (постанови Верховного Суду  у складі Касаційного господарського суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20 (п.40), від 03.08.2022 у справі №914/374/21 (п.99), постанова Великої палати Верховного Суду від 10.11.22 №  990/115/22.
      Зважаючи на це, колегія суддів відхиляє  посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин як підстави звільнення його від відповідальності, які полягали у введенні на території України воєнного стану, з огляду на те, що вказана обставина сама по собі, враховуючи наявність універсального офіційного листа Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 про засвідчення форс-мажорних обставин, не є автоматичною підставою для звільнення особи від відповідальності за неналежне виконання умов договору, оскільки не має  преюдиціального (заздалегідь встановленого) характеру, а необхідною умовою їх застосування є наявність причинно-наслідкового зв`язку між неможливістю виконання договору та обставинами непереборної сили, в той час як відповідач не довів, як пов`язані з введенням воєнного стану в Україні обставини  безпосередньо вплинули на виконання ним зобов`язань за Договором, враховуючи при цьому, що лише частина основного боргу виникла у період після введення воєнного стану, а саме  з березня по липень 2022 року, а заборгованість, на яку підлягає нарахування пені, інфляційних та 3% річних виникла за період поставки, який мав місце до  ведення воєнного стану.
    Крім цього відсутні докази повідомлення відповідачем позивача  про настання форс-мажорних обставин в порядку ,передбаченому п. 12.4 Договору.
         Разом з цим, колегія суддів зазначає наступне.
      В письмових поясненнях (вх. №  10976 від 12.09.23)   відповідач послався  на те, що заявлений до стягнення розмір пені є надмірним тягарем з урахуванням обставин, пов`язаних із введенням  в Україні воєнного стану та наголосив про наявність передбачених чинним законодавством підстав для його зменшення.
Колегія суддів враховує, що справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 Цивільного кодексу України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
    Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів, регулюючи конкретні ситуації таким чином, коли кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
     Зокрема, загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
    З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку, і ця спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
         Главою 24 Господарського кодексу України загальні засади відповідальності учасників господарських відносин врегульовано таким чином, що господарсько-правова відповідальність передбачена за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Тож справедливість, добросовісність, розумність як загальні засади цивільного законодавства є застосовними у питаннях застосування господарсько-правової відповідальності.
  За частиною другою статті 216 Господарського кодексу України, застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.
Господарсько-правова відповідальність базується на принципах, згідно з якими: потерпіла сторона має право на відшкодування збитків незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; передбачена законом відповідальність виробника (продавця) за недоброякісність продукції застосовується також незалежно від того, чи є застереження про це в договорі; сплата штрафних санкцій за порушення зобов`язання, а також відшкодування збитків не звільняють правопорушника без згоди другої сторони від виконання прийнятих зобов`язань у натурі; у господарському договорі неприпустимі застереження щодо виключення або обмеження відповідальності виробника (продавця) продукції (частина третя статті 216 ГК України).
   За частинами першою та другою статті 217 Господарського кодексу України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.
 Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
       Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
  Положеннями частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України                   передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
       Тлумачення частини третьої  статті 551 Цивільного кодексу України свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох умов, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них.
     Саме таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 15.02.2018 у справі 67/1346/15-ц.
    Вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду. Господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені. При застосуванні правил про зменшення неустойки суди не мають якогось усталеного механізму зменшення розміру неустойки, тому кожного разу потрібно оцінювати обставини та наслідки порушення зобов`язання на предмет наявності виняткових обставин на стороні боржника.
    Згідно з положеннями частини першої   статті 233 Господарського кодексу України                         у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій; при цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
      При цьому, ані у зазначених нормах, ані в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
     Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
     При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
      Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
      Аналогічна правова позиція викладена у постановах  Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 13.01.2020 у справі № 902/855/18.
      Підстави та розмір зменшення стягуваної пені повинні бути мотивовані та обґрунтовані в рішенні суду.
   Законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення пені, і дане питання вирішується господарським судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
     Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №904/12429/16.
          Відповідно до положень статті   3, частини 3 статті  509 Цивільного кодексу України       загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
     Інститут зменшення неустойки судом є ефективним механізмом забезпечення балансу інтересів сторін порушеного зобов`язання.
    Із мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013 вбачається, що неустойка має на меті стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
          Враховуючи виняткові обставини, а саме: що у спірний період ІНФОРМАЦІЯ_1  в результаті обстрілу з боку окупаційних військ російської федерації загинув  керівник відповідача - директор підприємства ОСОБА_1, що підтверджується копією  свідоцтва про смерть   НОМЕР_1 , виданого  Відділом  державної реєстрації  актів цивільного стану  у м. Харкові  Східного міжрегіонального  управління  Міністерства юстиції України;  частина виробничих потужностей відповідача, розташованих у с. Морозівка Харківської області, тривалий час перебувала на території окупованій військами російської федерації, що підтверджується довідкою  від 13.07.23 № 1305, виданою Савинською селищною радою, про те, що територія Савинської територіальної громади Харківської області відповідно до Наказу Міністерства  з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від  22.12.22 № 309 «Про затвердження переліку територій, на яких ведуться бойові дії або тимчасово окупованих Російською  Федерацією», до якої входить село Морозівка, з 25.02.22 по 11.09.22 були  тимчасово окуповані  Російською Федерацією, з 11.09.22 знаходяться в зоні можливих бойових дій, а також відсутності доказів понесення  позивачем збитків внаслідок порушення  відповідачем умов Договору, колегія суддів  дійшла висновку про наявність підстав для зменшення обґрунтованого розміру пені в сумі   226141,42 грн. на 75% - до 56535,36 грн.  
      При цьому обґрунтованість заявленої до стягнення суми основної  заборгованості та недоведеність відповідачем наявності форс-мажорних обставин як підстави для його звільнення  від відповідальності за порушення умов Договору не виключають передбачене ст. 551 Цивцільного кодексу України та ч. 3 ст. 233 Господарського кодексу України право суду зменшити розмір штрафних санкцій за наявності виняткових обставин, які як наведено вище,  мають місце у спірних правовідносинах.  
          Крім того, враховуючи, що пеня не є основною заборгованістю і, відповідно, при зменшенні її розміру не несе значного негативного наслідку  в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
           Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі №903/486/22.
   Колегія суддів відхиляє посилання відповідача на необхідність застосування до спірних правовідносин положень підпункту  16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.22 № 332, яким передбачено, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення  або скасування, необхідно зупинити нарахування  та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону  України «Про ринок електричної енергії», оскільки як обґрунтовано послався позивач в своїх письмових поясненнях, за положеннями  п. 96 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» п. 1.2.1., 1.3.5. Правил ринку електричної енергії, статус учасника ринку набувається  споживачем не автоматично, а після приєднання до договору про врегулювання небалансів електричної енергії та отримання від ОСП (ПрАТ «НЕК «Укренерго») листа про акцептування такої заяви, які  у матеріалах справи  відсутні і відповідачем не надані.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач послався на те, що під час розгляду справи Господарським судом Харківської області не взято до уваги, що відсутність відповідача за місцем реєстрації і не отримання викликів суду виникли через об`єктивні причини, пов`язані з військовою агресією, що унеможливили виконання процесуальних дій протягом установленого законом строку. Відповідачу, в свою чергу, не надана можливість реалізувати своє право щодо захисту власної правової позиції у суді.
Щодо зазначених доводів колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 3 та 7 статті 120 Господарського процесуального кодексу України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Пунктом 4 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України установлено, що днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Згідно з частиною першою статті 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного держаного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
За змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі. 
За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.
Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. 
Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21 березня 2019 року у справі №            916/2349/17.
     Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходженням юридичної особи Харківська область ,смт Васищево, вул. Овочева,буд. 14 .
     З матеріалів справи вбачається, що судові засідання неодноразово відкладались через неявку  відповідача. Ухвали суду в яких визначались дати, час та місце судових засідань надсилались рекомендованими листами з повідомленням про вручення за адресою ТОВ "А.П.С.", вказаною у позовній заяві, яка також співпадає з юридичною адресою згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 62495, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Васищеве, вулиця Овочева, будинок 14. Однак, зазначені відправлення не вручено адресатові та повернуто до суду із позначкою "адресат відсутній за вказаною адресою", що підтверджується довідками про причини повернення/досилання відділення поштового зв`язку Укрпошти.
       Відповідні ухвали також надіслано судом в електронному вигляді на електронну пошту ТОВ "ЕК "Енолл": ekenoll@ukr.net і електронну пошту ТОВ "А.П.С.", зазначену позивачем: grikar.aps@gmail.com.
       Інформація про дати  та час судових засідань публікувалась  на сайті  «Судова влада».
      Отже, з огляду на наведене, враховуючи при цьому те, що на суд не покладено обов`язків із з`ясування фактичного місцезнаходження учасників справи під час здійснення процесуальних дій, суд першої інстанції  належним чином виконав вимоги Господарського процесуального кодексу України щодо направлення процесуальних документів учасникам справи та здійснив всі необхідні дії з метою належного їх повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання; відповідач визнається таким, що був належним чином повідомлений розгляд даної справи (згідно частини шостої статті 242 ГПК України).
     Враховуючи те, що неявка учасників справи в судове засідання, відповідно до приписів частини першої статті 202 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає розгляду справи по суті, а також приймаючи до уваги обмежені строки розгляду справи по суті, визначені частиною другою статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд першої інстанції правомірно розглянув справу за відсутності представника ТОВ "А.П.С."
          За таких обставин, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга відповідача  підлягає задоволенню частково, рішення господарського суду  підлягає зміні в частині позовних вимог щодо стягнення  пені,  3% річних та  інфляційних втрат,  а саме з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 56535,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 278763,76 грн., три проценти річних в розмірі 27839,06 грн. та  39997,30 грн. судового збору. В частині стягнення основного боргу в розмірі 2 134 852,54 грн. рішення суду слід залишити без змін.
   Виходячи з викладеного та керуючись статтями 126, 129, 269, пунктом 2  статті 275, пунктами 1, 4 частини 1  статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд,-
    
ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." задовольнити частково.
        Рішення  господарського суду Харківської області від 06.02.23 у справі № 922/1981/22 змінити в частині позовних вимог щодо стягнення  пені,  3% річних та  інфляційних втрат,  виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
«Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "Енолл" задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." (місцезнаходження: 62495, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Васищеве, вулиця Овочева, будинок 14; код ЄДРПОУ 25182344) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "Енолл" (місцезнаходження: 61001, місто Харків, вулиця Танкопія, будинок 31/3; код ЄДРПОУ 38157139) суму основного боргу за Договором про постачання електричної енергії споживачу від 22 жовтня 2021 року № 303/НР/ХОЕ в розмірі 2 134 852,54 грн., пеню в розмірі 56535,36 грн., інфляційні втрати в розмірі 278763,76 грн., три проценти річних в розмірі 27839,06 грн. та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 39997,30 грн.
В іншій частині позову відмовити».
        Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕК "Енолл" (місцезнаходження: 61001, місто Харків, вулиця Танкопія, будинок 31/3; код ЄДРПОУ 38157139) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "А.П.С." (місцезнаходження: 62495, Харківська область, Харківський район, селище міського типу Васищеве, вулиця Овочева, будинок 14; код ЄДРПОУ 25182344) 7406,90 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строк її оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.          
          Повний текст постанови складено та підписано 22.09.2023

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль