Головуючий І інстанції: С.С. Сич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2023 р. 	Справа № 440/2032/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2022, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039 по справі № 440/2032/22
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області ,             Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області                    
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач-1, ГУ ПФУ в Полтавській області), у якій просив:
-визнати протиправним рішення ПФУ в Полтавській області №916320151845 від 22 грудня 2021 року про відмову у перерахунку пенсії відповідно до заяв від 16, 17, 24 грудня 2021 року та скасувати його, як неправомірне; 
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату основної державної пенсії відповідно до норм прямої дії статті 59 частини 3 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01 січня 2021 року, виходячи виключно з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з урахуванням лише відсотку втрати працездатності, в даний час - 70%, за формулою: п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, помножений на відсоток втрати працездатності, без врахування інших положень зазначеного закону та положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", без застосування понижуючих коефіцієнтів, інших формул чи розрахунків, а також без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії.
Рішенням  Полтавського  окружного адміністративного суду  від 13.05.2022 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття  з порушенням норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідачем протиправно обчислюється його пенсія відповідно до ст.  54 Закону України №796-ХІІ та положень постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2017 року № 851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», якою було неправомірно внесено зміни до зазначеного Порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України (надалі КМУ) від 23.11.2011 року № 1210 «Про підвищення рівня соціальногозахисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», який був КМУ у незаконний спосіб доповнений п. 9-1 наступного змісту: «за бажанням (КМУ перетягнув слова «за бажанням» вперед з кінця правової норми ч. 3. ст. 59 Закону України №796-ХП) осіб, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби та внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється (в правовій нормі ч. 3. ст. 59 Закону України №796-XII КМУ самовільно проігнорував існуючий текст норми - «відповідно до цього Закону або») з п ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року». Вказує, що у такому правозастосуванні Уряду та ПФУ їх дії вважаються неправомірними та незаконними, так як ч. 3 ст. 59 Закону України №796-ХІІ є самостійною диспозитивною, а не імперативною нормою, в якій до речі про це і зазначено (або, або): «пенсія по інвалідності обчислюється: (1) відповідно до цього Закону (№796-ХІІ) або (2) за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року». Починаючи з перших редакцій закону № 796-ХІІ (від 28.02.191, 01.07.1992, 06.01.1992 і т.д.) - державна (основна) пенсія по інвалідності згідно ч. 3 ст. 59 обчислювалась та обчислюється особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю по прямій дії ч. 3 ст. 59 Закону №796-ХІІ, з п`ятикратного розміру заробітної плати. Отже,  Кабінет Міністрів України уповноважений встановлювати: категорії постраждалих від аварії (абз.3 п.4 ч.1 ст.14 ЗУ№796-ХІІ), пільги і компенсації постраждалим внаслідок аварії на ЧАЕС (ст.20 ЗУ№796- XII), порядок і розміри встановлення додаткової пенсії постраждалим від аварії на ЧАЕС (ст.50), порядок обчислення середньомісячного заробітку для призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи, призначеної відповідно до статті 54 цього Закону (ст.54, ст. 57 ЗУ №796-ХІІ.) Можливість КМУ визначати вказані механізми внесенням змін до цих статей Закону завжди чітко прописана у вищеназваних статтях, крім ст. 59 зазначеного Закону, що доводить про відсутність у КМУ права регулювання своїми актами механізму застосування цієї статті. Таким чином вважає, що  пенсія особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби за їх бажанням обчислюється виключно на підставі прямої дії ч. 3 ст. 59 Закону №796-ХІІ з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року. Постанова ж КМУ від 15.11.2017 №851 «Про внесення змін до Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що вносить зміни до Постанови Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року №1210 “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, звужує право стройовиків, що встановлене Законом, як актом, що має вищу юридичну силу порівняно з підзаконним актом. З урахуванням викладено, вважає, що ПФУ в Полтавській області повинен здійснювати з 01.10.2017 року належне обчислення державної (основної) пенсії по інвалідності строковику відповідно до прямої дії ст. 59 ч. З Закону України «Про статус та соціальний захист громадян які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчислюючи державну (основну) пенсію по інвалідності строковика виключно з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня кожного наступного відповідного року, з урахуванням його відсотку втрати працездатності, за формулою закону: п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, помножений на відсоток втрати працездатності, без врахування інших положень зазначеного Закону та положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідачі  правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Предметом апеляційного оскарження є судове рішення, яке прийняте судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Учасниками по даній справі було отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2023 року про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. відповідачем отримано копію апеляційної скарги відповідача, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідками про доставку електронного листа.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що   ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1 категорії, що підтверджується посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (категорії 1) серія НОМЕР_1 , копія якого наявна у матеріалах справи /а.с. 43/.
Згідно випискою із акта огляду у МСЕК до довідки Сер. 10 ААА №206958 від 22.09.2014 ОСОБА_1 з 11.08.2014 встановлено другу групу інвалідності безстроково, захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС /а.с. 38-39/.
Випискою із акта огляду МСЕК   про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги до довідки серії 10ААА №019832 від 22.09.2014 підтверджено, що ступень втрати професійної працездатності ОСОБА_1 складає 70%, захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ЛНА на ЧАЕС /а.с. 40-41/.
ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням, виданим Управлінням праці та соціального захисту населення Миргородської міської ради 15.10.2014, копія якого наявна у матеріалах справи /зворот а.с. 43/.
Із 11.08.2014 позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків, призначену відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що підтверджується протоколом УПФУ в м. Миргород та Миргородському районі №4782 від 12.11.2014   /а.с. 42/.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 16.12.2021 /а.с. 12/, у якій просив основний розмір державної пенсії по інвалідності другої групи від середнього заробітку за його бажанням у відповідності до диспозитивної норми прямої дії частини 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ, починаючи з 03 жовтня 2017 року, обчислити згідно другої її диспозиції прямої дії - «з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року», з урахуванням любого існуючого відсотку втрати працездатності, в даний час - 70%, за формулою: п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року і кожного наступного відповідного року, помножений на існуючий відповідний відсоток втрати працездатності, та згідно підтверджуючих законність бажання позивача висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 року № 1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19), зважаючи на неконституційність раніше діючого обмеження, визначеного словосполученням «дійсної строкової», яке визнано неконституційним та втратило чинність з 25.04.2019, тобто виключено з редакції ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з щорічним збільшенням моєї державної пенсії по інвалідності в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного наступного відповідного року, а не згідно першої її диспозиції - «відповідно до цього Закону», відповідно до положень інших норм цього Закону, без врахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без застосування понижуючих коефіцієнтів, інших формул чи розрахунків, з проведенням відповідних виплат без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та з виплатою сум недоплачених05.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким 
Листом ГУ ПФУ в Полтавській області №16707-16062/К-02/8-1600/21 від 31.12.2021 позивача повідомлено, що позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. У листі вказано, що як показала перевірка, розмір пенсії ОСОБА_1 обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня 2021 року. Розрахунок заробітку для обчислення розміру пенсії в даний час проводиться наступним чином: (6000грн.х5)/10340,35 грн. =2,90126 х 5426,60грн.=15743,98000 грн. Основний розмір пенсії позивача, з урахуванням 70% втрати працездатності складає 11020,79 грн. (15743,98000 x 70% втрати працездатності). Окрім цього до пенсії нараховується: 773,60 грн. - підвищення інвалідам армії, прирівняних до осіб з інвалідністю внаслідок війни 2 групи (1934 грн. х 40%); 50 грн. - цільова допомога особам з інвалідністю внаслідок війни 2 групи; 444,82 грн. - пенсія за особливі заслуги перед Україною (23% від 1934 грн.). Загальний розмір пенсії становить 12289,21 грн. Обчислення розміру пенсії позивача здійснюється у відповідності з чинним законодавством. Іншого чинним законодавством не передбачено /а.с. 16-17/.
Позивач звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 17.12.2021 /а.с. 13/, у якій просив основний розмір державної пенсії по інвалідності другої групи від середнього заробітку за його бажанням у відповідності до диспозитивної норми прямої дії частини 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ, починаючи з 03 жовтня 2017 року, обчислити згідно другої її диспозиції прямої дії - «з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року», з урахуванням любого існуючого відсотку втрати працездатності, в даний час - 70%, за формулою: п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року і кожного наступного відповідного року, помножений на існуючий відповідний відсоток втрати працездатності, та згідно підтверджуючих законність бажання позивача висновків Конституційного Суду України, викладених у Рішенні від 25.04.2019 року № 1-р(ІІ)/2019 у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19), зважаючи на неконституційність раніше діючого обмеження, визначеного словосполученням «дійсної строкової», яке визнано неконституційним та втратило чинність з 25.04.2019 року, тобто виключено з редакції ч. 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з щорічним збільшенням моєї державної пенсії по інвалідності в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного наступного відповідного року, а не згідно першої її диспозиції - «відповідно до цього Закону», відповідно до положень інших норм цього Закону, без врахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», без застосування понижуючих коефіцієнтів, інших формул чи розрахунків, з проведенням відповідних виплат без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії та з виплатою сум недопла05.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким задов
Листом ГУ ПФУ в Полтавській області №1600-0213-8/89995 від 28.12.2021 позивача повідомлено, що за заявою від 17.12.2021 про перерахунок пенсії відповідно до постанови КМУ №851 від 15.11.2017 та ч. 3 ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” винесено рішення №916320151845 від 22.12.2021 про відмову у перерахунку пенсії, оскільки на даний час, розмір пенсії позивача вже розраховано з врахування норм ч. 3 ст. 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” /а.с. 15/.
Також 17.12.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою встановленого зразку про перерахунок пенсії /а.с. 33/.
Відповідно до положень пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 в редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1 (далі - Порядок №22-1, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З урахуванням принципу екстериторіальності заяву ОСОБА_1 від 17.12.2021 в електронному вигляді було передано на розгляд до ГУ ПФУ в Донецькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 22.12.2021 №916320151845 відмовлено ОСОБА_1 в перерахунку пенсії відповідно до заяви №3734 від 17.12.2021 /а.с. 31-32/.
В обґрунтування вказаного рішення зазначено, що при проведенні перерахунку пенсії відповідно до частини 3 статті 59 ЗУ «Про статусу і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з урахуванням рішення Конституційного Суду України №1-р (11)/2019 від 25.04.2019 та пункту 9-1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок ЧАЕС, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210, та розглянувши заяву ОСОБА_1 з наданими документами 17.12.2021, отримує пенсію, яка обчислена із застосуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2021, а саме 15743,98, згідно діючого законодавства. За таких обставин вирішено відмовити позивачу в перерахунку пенсії відповідно до заяви №3734 від 17.12.2021.
Після цього позивач   звернувся до ГУ ПФУ в Полтавській області із заявою від 24.12.2021 /а.с. 14/, у якій також просив основний розмір державної пенсії по інвалідності 2 групи від середнього заробітку за його бажанням у відповідності до диспозитивної норми прямої дії частини 3 ст. 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ, починаючи з 01 жовтня 2017 року, а також з 01.01.2018, 01.01.2019, 01.01.2020, з 01.01.2021, з 01.01.2022 обчислити згідно другої її диспозиції прямої дії - «з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року», з урахуванням любого існуючого відсотку втрати працездатності, в даний час - 70%, за формулою: п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року і кожного наступного відповідного року, помножений на існуючий відповідний відсоток втрати працездатності, та з обов`язковим врахуванням результатів аналізаційного вивчення законодавства, викладених у висновку на 16 аркушах Правового департаменту Секретаріату Конституційного Суду України від 19.04.2019 №21/2715 з матеріалів конституційного провадження по Рішенню від 25.04.2019 року № 1-р(ІІ)/2019 на аркуші 4 якого зазначено, що «при цьому, згідно з частиною третьою статті 59 Закону № 796 право на обчислення пенсії по інвалідності надасться за вибором вказаних осіб: 1) відповідно до Закону № 796; або 2) виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року», з щорічним збільшенням моєї пенсії по інвалідності у відповідності до положень ст. 67 цього закону в разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати з 1 січня кожного наступного відповідного року, а не згідно першої її диспозиції: «відповідно до цього Закону», без врахування положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждати внаслідок Чорнобильської катастрофи»,05.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Листом ГУ ПФУ в Полтавській області №477-16608/К-02/8-1600/22 від 11.01.2022 /а.с. 18/ позивача повідомлено, що позивач отримує пенсію в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до частини 3 статті 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. Обчислення розміру пенсії здійснюється у відповідності з чинним законодавством. Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 31.12.2021 за № 16707-16062/К-02/8-1600/21 ОСОБА_1 надавалося вичерпне роз`яснення щодо порядку обчислення пенсії у відповідності до частини 3 статті 59 Закону. Підстав для перерахунку пенсії без врахування формули наведеної у постанові Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 “Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” немає. Зазначено, що 17.12.2021 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №10 за перерахунком пенсії відповідно до частини 3 статті 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, без застосування формули в обчисленні пенсії. Заява позивача опрацьовувалась за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області. Рішенням від 22.12.2021 ОСОБА_1 відмовлено в перерахунку пенсії згідно поданої 17.12.2021 заяви, у зв`язку з відсутністю законних підстав у перерахунку розміру пенсії.
Вважаючи протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №916320151845 від 22 грудня 2021 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, врахувавши правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у рішенні від 20.05.2020 у зразковій справі № 520/12609/19, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021, дійшов висновку про відсутність підстав для обчислення основного розміру пенсії позивача без урахування формули, передбаченої пунктом 9-1 Порядку № 1210, який прийнято з метою практичної реалізації статей 54, 57 та 59 Закону № 796-XII.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
За змістом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Статтею 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05 листопада 1991 року визначено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Згідно з частиною 4 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки:
у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа;
у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05 листопада 1991 року передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28 листопада 1991 року (далі - Закон №796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Статтею 9 Закону № 796-XII визначено, що особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є:
1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків;
2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи;
3) громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт;
4) громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Відповідно до статті 10 Закону № 796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі, проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у   1986   році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Згідно примітки "*" тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Частиною 1 статті 54 Закону № 796-XII встановлено, що пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Отже, оскільки позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та інвалідом ІІ групи по захворюванню, що пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, то відповідно до статті 54 Закону № 796-XII він має право на пенсію по інвалідності.
Судовим розглядом встановлено, що отримує пенсію по інвалідності як інвалід другої групи відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Особливості призначення пенсій військовослужбовцям, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, передбачені у ст. 59 Закону №796-ХІІ.
Частиною третьою зазначеної статті (у редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року) було передбачено, що особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
25 квітня 2019 року Конституційним Судом України ухвалено рішення у справі №3-14/2019 (402/19, 1737/19) (№1-р(II)/2019), яким вирішено:
1) визнати таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), словосполучення "дійсної строкової", яке міститься у положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з пятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю;
2) словосполучення "дійсної строкової", що міститься в положеннях частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28 лютого 1991 року № 796-XII зі змінами, за якими визначення розміру відшкодування заподіяної внаслідок ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС шкоди при обчисленні пенсії виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, поширюються лише на категорію військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження дійсної строкової служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Аналогічна за змістом норма міститься у статті 91 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13.07.17 №2136-VIII.
Отже, вимога частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо участі у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи та військових навчаннях лише під час проходження дійсної строкової служби втратила чинність з 25 квітня 2019 року.
Статтею 91 Конституції України встановлено, що Верховна Рада України приймає закони, постанови та інші акти більшістю від її конституційного складу, крім випадків, передбачених цією Конституцією.
Відповідно до частини 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.
Згідно з частиною 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України у Рішенні від 9.02.99 №1-рп/99 у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) зазначив, що у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті.
Отже, з 25 квітня 2019 року до 01 січня 2022 року (набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб", яким внесено зміни до частини третьої статті 59) норма частини третьої статті 59 Закону №796-XII має застосовуватись у такій редакції: "Особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження служби і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється відповідно до цього Закону або за бажанням таких осіб - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.".
Відповідно до ч. 3 ст. 54 Закону № 796-XII умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України з відповідних питань.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 затверджений Порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідно до п. 1 якого цей Порядок визначає механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” (далі - пенсії). Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати, одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків. (надалі - Порядок №1210, у редакції чинній на час виникнення спірних правовдіносин).
Відповідно до п.9-1 Порядку №1210 за бажанням військовослужбовців, зокрема військовозобов`язаних, призваних на військові збори, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї під час проходження військової служби (військових зборів) і внаслідок цього стали особами з інвалідністю, пенсія по інвалідності обчислюється з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, за формулою: П=Зс*Кзс*Кв/100%, де П - розмір пенсії; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки; Кзс - середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії; Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках).
Середньомісячний коефіцієнт заробітної плати, який враховується під час обчислення пенсії (Кзс), визначається за формулою: Кзс=Зп(мін)*5/Зс1, де Зп(мін) - розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року; Зс1 - середня заробітна плата (дохід) в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні, з якої сплачено страхові внески за рік, що передує відповідному року.
Розмір відшкодування фактичних збитків (Кв) визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи.
У разі зміни розміру мінімальної заробітної плати проводиться перерахунок зазначених пенсій виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Застосування формули, передбаченої Порядком №1210, при обчисленні розміру пенсії узгоджується також зі змістом частини 3 статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", що передбачає право особи на обчислення пенсії по інвалідності відповідно до цього Закону або за бажанням - з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Тобто, за Законом 796-XII умови, порядок призначення пенсії по інвалідності визначаються актами Кабінету Міністрів України (ч. 3 ст. 54), і розмір пенсії може бути обчислений, з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
При цьому, Закон 796-XII та Закон № 2262 не містять положень про те, що пенсія по інвалідності розраховується саме в п`ятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, водночас передбачають проведення розрахунку пенсії у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України, за формулою, в якій однією зі складових є п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у рішенні Верховного Суду від 20.05.2020 у зразковій справі №520/12609/19, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.04.2021.
Як встановлено судом, позивач отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків, призначену відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" /а.с. 34/.
Перерахунок пенсії позивача проведений за формулою, що передбачена п. 9-1 Порядку № 1210, і наведені вище положення Порядку не скасовані та є чинними.
Так, основний розмір пенсії від середнього заробітку становить 11020,79 грн. /а.с. 34/
При обчисленні пенсії відповідач виходив з того, що для розрахунку середнього коефіцієнта заробітної плати враховується п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати станом на 1 січня відповідного року та розмір середньої заробітної плати (доходу) за попередній рік.
Основний розмір пенсії позивача обчислено за формулою, визначеною пунктом 9-1 Порядку №1210, з таких складових:
- Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески (визначається як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки) = 3764,40 грн;
- Кзс - (6000,00 грн х 5)/10340,350 грн =2,901;
- Кв - розмір відшкодування фактичних збитків (у відсотках), що визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи = 70 % або 0,7.
Таким чином, основний розмір пенсії позивача з урахуванням відсотока втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи = 70 % або 0,7 становить 11020,79 грн. =((3764,40 грн*1,17*1,11*1,11)= 5426,60 грн.*2,901 *0,7)).
При цьому враховано постанову Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124, постанову   Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 р. № 127.
Зокрема, відповідно до пункту 1 постанови   Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 р. № 127 установлено, що у 2021 році: перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 “Питання проведення індексації пенсій у 2019 році” (Офіційний вісник України, 2019 р., № 19, ст. 663), проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11.
У оскаржуваному рішенні пенсійним органом зазначена сума пенсії 15743,98 грн., з якої з урахуванням розміру відшкодування фактичних збитків (у відсотках), що визначається як відсоток втрати працездатності, визначений органами медико-соціальної експертизи = 70 % або 0,7, вираховується основний розмір пенсії позивача: (15743,98 грн. * 0,7)=11020,79 грн.
Конституційний Суд України у рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 наголосив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними. Механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження балансу інтересів усього суспільства. Крім того, такі заходи можуть бути обумовлені необхідністю запобігання чи усунення реальних загроз економічній безпеці України, що згідно з частиною першою статті 17 Конституції України є найважливішою функцією держави.
У Рішенні №3-рп/2012 від 25.01.2012 року Конституційний Суд України зазначив, що надання Верховною Радою України права Кабінету Міністрів України встановлювати у випадках, передбачених законом, порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, пов`язується з його функціями, визначеними в пунктах 2, 3 статті 116 Конституції України. Отже, Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Таким чином, в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 2, 3, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України.
Отже, Конституційний Суд України визнав конституційним регулювання Кабінетом Міністрів України розміру соціальних виплат та допомог, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України. Нормативно-правові акти, які видані Кабінетом Міністрів України в межах своїх повноважень, підлягають обов`язковому застосуванню судами під час вирішення справ про соціальний захист громадян.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені вище норми законодавства, якими врегульовані спірні правовідносини, суд колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та  вважає, що  при прийнятті оскаржуваного рішення від 22.12.2021 №916320151845 Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області діяло   у межах повноважень, на підставі, у спосіб, що визначені Конституцією та Законами України, та обґрунтовано, підстави для скасування оспорюваного рішення відсутні.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не приймало оскаржуване рішення, а тому у спірних правовідносинах щодо прийняття оспорюваного рішення не порушувало прав та законних інтересів позивача.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції,  позовна вимога про визнання протиправним рішення ПФУ в Полтавській області №916320151845 від 22 грудня 2021 року про відмову у перерахунку пенсії відповідно до заяв від 16, 17, 24 грудня 2021 року та скасування його, як неправомірного, та похідна від неї вимога про зобов`язання   Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату основної державної пенсії відповідно до норм прямої дії статті 59 частини 3 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи", починаючи з 01 січня 2021 року, виходячи виключно з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, з урахуванням лише відсотку втрати працездатності, в даний час - 70%, за формулою: п`ятикратний розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року, помножений на відсоток втрати працездатності, без врахування інших положень зазначеного закону та положень постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210 "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", без застосування понижуючих коефіцієнтів, інших формул чи розрахунків, а також без обмеження граничного (максимального) розміру пенсії є необґрунтовані та задоволенню не підлягають.
Посилання позивача на рішення Полтавського окружного адміністративного суду  по справам №440/1959/19, 440/4621/19 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно положень ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права мають враховуватись виключно висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із статтею 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду в цій частині не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 13.05.2022 по справі № 440/2032/22  залишити без змін  . 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    І.М. Ральченко