Постанова 
Іменем України                                                            
09 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 285/5168/22
провадження № 61-1317св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Білоконь О. В., Погрібного С. О.,	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Яремка В. В.,	
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Новоград-Волинська міська рада, 
третя особа - Управління державної інспекції архітектури та містобудування в Житомирській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  Державної інспекції архітектури та містобудування України на ухвалу Житомирського апеляційного судувід 28 грудня 2022 рокуу складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Григорусь Н. Й., Галацевич О. М.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів 
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новоград-Волинської міської ради, третя особа - Управління державної інспекції архітектури та містобудування в Житомирській області, про визнання права власності на гараж.
Позовна заява мотивована тим, що будівництво гаража № НОМЕР_1 , який знаходиться в гаражному масиві на АДРЕСА_1 , здійснено на земельній ділянці, яка належить позивачу на праві власності. Гараж збудований в 1996 році з дотриманням містобудівних норм, але без дозвільних документів на будівельні роботи, оформити на нього право власності у встановленому законом порядку без рішення суду неможливо, тому позивач просив суд визнати за ним право власності на вказаний гараж.
 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від  07 грудня 2022 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на одноповерховий гараж № НОМЕР_1 , що знаходиться в гаражному масиві на АДРЕСА_1 .
 
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки спірний гараж побудований на земельній ділянці позивача, яка була ним приватизована і має цільове призначення «для обслуговування гаража», при його будівництві були дотримані містобудівні вимоги, таке будівництво не порушує права інших осіб, іншої законної можливості у позивача введення гаража в експлуатацію не має, то позов є обґрунтованим.
 
Не погоджуючись із указаним рішенням суду першої інстанції, 19 грудня 2022 року Державна інспекція архітектури та містобудування України (далі - ДІАМ України), в інтересах якої діяв представник Мних Н. М., через підсистему «Електронний суд»  подала до Житомирського апеляційного судуапеляційну скаргу.
 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року апеляційну скаргу ДІАМ України залишено без руху для подання доказів на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги та на підтвердження повноважень Мних Н. М. у порядку передоручення - витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05 жовтня 2021 року.
 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року апеляційну скаргу ДІАМ України на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 грудня 2022 року визнано неподаною та повернуто заявнику.
 
Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги ДІАМ України, апеляційний суд виходив із того, що до апеляційної скарги не додано доказів на підтвердження того, що Мних Н. М. має право представляти інтереси ДІАМ України як адвокат, так і в порядку самопредставництва відповідно до положень частини третьої статті 58 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
 
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи 
 
У січні 2023 року ДІАМ України, в інтересах якої діє представник Мних Н. М.,  через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 826/7824/18, від 05 січня 2021 року у справі № 1718/2-а-834/11, від 22 липня 2021 року у справі № 340/141/21, від 16 вересня 2021 року у справі № 240/10995/20, від 19 жовтня 2021 року у справі № 640/32183/20, від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21, від 04 серпня 2022 року у справі № 300/8766/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК  України).
 
Також у касаційній скарзі зазначено, що суд апеляційної інстанції:
 
-  безпідставно повернув апеляційну скаргу заявника, подану через представника, оскільки така скарга була сформована відповідно до Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (далі - ЄСІТС) та з дотриманням положень процесуального закону;
 
-  не врахував, що право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист;
 
-  проігнорував те, що учасник справи може уповноважити представника на подання документів від свого імені шляхом формування, підписання та направлення до підсистеми «Електронний суд» електронного доручення за формою, установленою адміністратором системи, примірник якого додається підсистемою до кожного відправленого (підписаного) представником документа автоматично;
 
-  не звернув увагу на те, що у підсистемі «Електронний суд» не передбачено надання витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та обов`язкового зазначення осіб, які мають право представляти юридичну особу та вчиняти від її імені юридичні дії без довіреності.
 
Станом на момент призначення справи Верховним Судом відзивів на касаційну скаргу ДІАМ України не надходило.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 25 січня 2023 року касаційну скаргу ДІАМ Українина ухвалу Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю. 
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2023 року касаційну скаргу ДІАМ України залишено без руху для усунення недоліків з метою подання доказів                   надсилання листом з описом вкладення копії касаційної скарги іншим учасникам справи.
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження з підстав, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України; витребувано матеріали справи № 285/5168/22 з Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області; встановлено учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
 
У березні 2023 року матеріали справи № 285/5168/22 надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 липня 2023 року справу № 285/5168/22 призначено до судового розгляду колегією суддів у складі п`яти суддів у                порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику)                сторін.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3  частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                 з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги,                   Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та їх нормативно-правове обґрунтування 
 
У статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
 
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.
 
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право на звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
 
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена               сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (§ 22 рішення                       ЄСПЛ від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03).
 
Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення залежить від положень процесуального закону.
 
Пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України передбачено, що якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано, то вона підлягає поверненню.
 
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції також, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
Постановляючи ухвалу про повернення апеляційної скарги ДІАМ України, апеляційний суд виходив із того, що заявником до апеляційної скарги не додано доказів на підтвердження того, що Мних Н. М. має право представляти інтереси ДІАМ України як адвокат, так і в порядку самопредставництва відповідно до положень частини третьої статті 58 ЦПК України.
 
Верховний Суд не може цілком погодитись із вказаними висновками апеляційного суду з огляду на таке.
 
Щодо документів, які підтверджують повноваження представника, форму їх засвідчення та способи подачі суду
 
Статтею 62 ЦПК України визначено документи, що підтверджують повноваження представників.  
 
Зокрема, передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами. 
 
Водночас частиною сьомою статті 62 ЦПК України передбачено, що у разі подання представником заяви по суті справи в електронній формі він може додати до неї довіреність або ордер в електронній формі, підписані електронним підписом відповідно до Положення про ЄСІТС та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
 
У частинах першій, другій та четвертій статті 14 ЦПК України передбачено, що у судах функціонує ЄСІТС.
 
ЄСІТС - це система, яка забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, між учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
 
05 жовтня 2021 року почали офіційно функціонувати три підсистеми                        (модулі) ЄСІТС - «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистема відеоконференцзв`язку.
 
Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 43 ЦПК України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням ЄСІТС, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням ЄСІТС шляхом заповнення форм процесуальних документів відповідно до Положення про ЄСІТС.  
 
Відповідно до абзацу другого частини восьмої статті 43 ЦПК України, якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, такі документи скріплюються електронним підписом учасника справи (його представника).
 
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладенням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням удосконалених та кваліфікованих електронних підписів, регулюються Законом України «Про електронні довірчі послуги».
 
Надсилання процесуальних документів до суду в електронному вигляді передбачає використання підсистеми «Електронний суд», що розміщено за посиланням: https://cabinet.court.gov.ua/login, відповідно з попередньою реєстрацією офіційної електронної адреси (електронного кабінету) та з обов`язковим використанням власного електронного підпису. 
 
Тому альтернативою звернення учасників справи до суду із позовними заявами, скаргами та іншими визначеними законом процесуальними документами, оформленими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через «Електронний кабінет». 
 
Пунктами 30-31 підрозділу 2 розділу III Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого Рішення Вищої ради правосуддя 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення), визначено, що користувач ЄСІТС може уповноважити іншого користувача на вчинення дій із використанням Електронного суду в інтересах довірителя, надавши засобами відповідної підсистеми ЄСІТС такому повіреному довіреність в електронній формі відповідно до вимог процесуального законодавства. Надання довіреності в електронній формі здійснюється засобами Електронного кабінету шляхом створення електронного документа встановленої форми, в якому визначається обсяг повноважень повіреного.
 
Згідно з пунктами 32-35 підрозділу 2 розділу III Положення передбачено, що довіреність в електронній формі, підписана кваліфікованим електронним підписом довірителя, надає можливість повіреному виконувати визначений довірителем перелік дій засобами Електронного суду. Повірений, якому довірителем видана довіреність в електронній формі із правом передоручення, може надати таку довіреність іншому користувачу на вчинення дій в інтересах довірителя (передоручення). Від імені юридичної особи видавати довіреності в електронній формі мають право особи, зазначені у відомостях Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань щодо такої юридичної особи у графі «Прізвище, ім`я, по батькові, дати обрання (призначення) осіб, що обираються (призначаються) до органу управління такої юридичної особи, уповноважених представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, або такі, які мають право вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, у тому числі підписувати договори та дані про наявність обмежень щодо представництва від імені юридичної особи». Від імені іноземної юридичної особи електронні довіреності видаватися не можуть. Довіреність в електронній формі, що підтверджує повноваження представника, та електронні документи, на підставі яких відбувалось передоручення прав первинного довірителя (за їх наявності), автоматично додаються до документів, відправлених представником засобами Електронного суду. Довіреність в електронній формі дійсна до моменту її скасування довірителем або протягом строку, на який вона видана. При втраті чинності довіреності в електронній формі автоматично скасовуються також усі її похідні довіреності, що видані в порядку передоручення.
 
Змістовний аналіз вказаних норм Положення свідчить про те, що електронна довіреність, яку можливо надати за допомогою підсистеми «Електронний суд», видається за наявності у відповідної особи довірителя та його представника особистих електронних кабінетів у підсистемі «Електронний суд», що передбачає наявність у таких осіб електронного цифрового підпису. Електронна довіреність видається лише за умови його підписання електронним ключем довірителем за допомогою алгоритмів, визначених у підсистемі «Електронний суд». Надалі така електронна довіреність автоматично додається до позовної заяви, яка подана представником від імені довірителя через підсистему «Електронний суд», разом з  цим у користувачів відсутня можливість будь-яким чином впливати на зміст та вигляд такої електронної довіреності, тобто вона формується підсистемою «Електронний суд» самостійно, відповідно до обраного обсягу повноважень представника.
 
Довіреність, видана із дотриманням зазначених правил, як електронний документ не вимагає будь-якого засвідчення і є належним документом, що підтверджує повноваження представника у суді.
 
Водночас, у випадку звернення до суду через підсистему «Електронний суд» суди мають перевіряти відповідність вчиненої представником дії наданому представнику обсягу повноважень, визначеному в електронному дорученні.
 
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 08 вересня 2021 року у справі № 486/259/21, від 10 лютого 2022 року у справі № 560/11791/21, від 04 серпня 2022 року у справі № 300/8766/21. 
 
Із матеріалів справи відомо, що до апеляційної скарги ДІАМ України на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від  07 грудня 2022 року, поданої представником Мних Н. М. через підсистему «Електронний суд», додана електронна довіреність від 15 квітня 2022 року, згідно з якою Кривонос С. Ю. на підставі витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 05 жовтня 2021 року уповноважив в порядку передоручення Мних Н. М. представляти інтереси ДІАМ України у судах України (в тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні у справі, в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи.
 
Ця довіреність сформована в підсистемі «Електронний суд». 
 
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року апеляційну скаргу ДІАМ України залишено без руху для подання доказів на підтвердження сплати судового збору за подання апеляційної скарги та на підтвердження повноважень Мних Н. М. у порядку передоручення - витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
 
Представник ДІАМ України - Мних Н. М. на виконання вимог указаної ухвали 27   грудня 2022 року через підсистему «Електронний суд» подала до Житомирського апеляційного суду заяву (а. с. 52-55), до якої долучено: 
 
-  електронну довіреність від 15 квітня 2022 року (а. с. 56);
 
-  копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 03 вересня 2021 року № 40463509807, зміст якої свідчить про те, що Кривонос С. Ю. є головою-керівником ДІАМ України та має право вчиняти будь-які юридичні дії від імені цієї юридичної особи без довіреності (а. с. 57-59); 
 
-  копію платіжного доручення від 26 грудня 2022 року № 1225 про сплату ДІАМ України судового збору на суму 1 488,60 грн за подання апеляційної скарги (а. с. 60);
-  копію довіреності від 10 серпня 2022 року № 2143/05/12-22, якою ДІАМ України уповноважила Мних Н. М. представляти її інтереси у всіх загальних, господарських, адміністративних місцевих та апеляційних судах, а також у Верховному Суді, органах прокуратури, виконавчій службі, інших органах на представництво її інтересів, строком дії до 09 серпня 2023 року (а. с. 61).
 
Тобто, представник ДІАМ України - Мних Н. М.  відповідно до положень частини сьомої статті 62 ЦПК України надала апеляційному суду докази на підтвердження своїх повноважень на представництво інтересів, а саме: електронну довіреність  від 15 квітня 2022 року, сформовану в підсистемі «Електронний суд» (а. с. 56) з електронним цифровим підписом уповноваженої особи - голови ДІАМ України Кривоноса С. Ю. та копію довіреності від 10 серпня 2022 року № 2143/05/12-22, з фізичним підписом та печаткою ДІАМ України,  які були чинними на час подання.
 
Суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув, не врахував висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, положення частини сьомої статті 62 ЦПК України, пункту 30-35 підрозділу 2 розділу III Положення, щодо права заявника на формування електронної довіреності у підсистемі «Електронний суд» та її дійсності, а тому дійшов передчасного висновку про повернення апеляційної скарги ДІАМ України, поданої її представником Мних Н. М.
 
Крім того, апеляційний суд проігнорував таке. 
 
Щодо представництва у малозначних справах
 
30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», відповідно до якого Конституцію України доповнено статтями 131-1 та 131-2 щодо здійснення представництва у судах.
 
Відповідно до пункту третього частини першої статті 131-1 та статті                             131-2 Конституції України представництво виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (підпункт 11).
 
У частині четвертій статті 131-2 Конституції України передбачено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.
 
Відповідно до частини третьої статті 58 ЦПК України юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
 
Частиною другою статті 60 ЦПК України передбачено, що під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до матеріалів справи, у жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новоград-Волинської міської ради про визнання права власності на гараж №  НОМЕР_1 , який знаходиться в гаражному масиві на АДРЕСА_1 (а. с. 2-4).
 
Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 22 вересня 2022  року № 201-20220928-0004199419, вартість спірного гаража становить 28 122,28 грн (а. с. 19).
 
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено прожитковий мінімуму для працездатних осіб з 01 січня 2022 року у розмірі 2 481,00 грн.
 
Отже на час подачі цього позову до суду малозначною вважалася справа, ціна позову якої не перевищувала 248 100,00 грн.
 
Оскільки ціна позову у цій справі становить 28 122,28 грн, то ця справа є малозначною за законом.
 
Отже, у справі, яка переглядається, представником ДІАМ України може бути не тільки адвокат чи уповноважена особа в порядку самопредставництва, відповідно до положень частини третьої статті 58 ЦПК України, як вважав апеляційний суд, а й особа, яка досягла вісімнадцяти років, та має цивільну процесуальну дієздатність.
 
Оскільки  апеляційний суд не врахував зазначених особливостей представництва в малозначних справах, то і з цих мотивів дійшов передчасного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги ДІАМ України.
 
Оскаржуване судове рішення апеляційного суду не можна вважати законним і обґрунтованим.
 
Відповідні доводи та підстави відкриття касаційного провадження у цій справі, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, знайшли своє часткове підтвердження.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з частиною третьою та четвертою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Згідно з частинами шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
 
З огляду на викладене наявні правові підстави для задоволення касаційної    скарги ДІАМ України і скасування оскаржуваної ухвали апеляційного суду з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
 
Під час продовження розгляду справи апеляційний суд має врахувати викладене, перевірити наявність повноважень Мних Н. М. на представництво ДІАМ України в суді апеляційної інстанції; вирішити питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ДІАМ України; розглянути справу та ухвалити законне і справедливе судове рішення.
 
Щодо судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, із розподілу судових витрат.
Оскільки розгляд справи не закінчено, то питання про розподіл судових витрат не вирішується.
 
Керуючись статтями 400, 406, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Державної інспекції архітектури та містобудування України задовольнити.
 
Ухвалу Житомирського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.  
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий	О. В. Ступак        	
Судді:	О. В. Білоконь        	
 	І. Ю. Гулейков        	
 	С. О. Погрібний        	
 	В. В. Яремко