ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5829/23 Справа № 212/1014/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Зімін М.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.,
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Гладиш К.І.
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження  цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»  нарішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року, ухваленого суддею Зіміним М.В. у м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 17 квітня 2023 року, 

ВСТАНОВИВ 

У лютому 2023 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гузєв І.Г., звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 працював на ПрАТ «ЦГЗК» в підземних умовах машиністом бурової установки «Шахти імені Колачевського» (попередня назва «імені Орджонікінзе» ПрАТ «ЦГЗК» з 01.01.1999 року по 19.11.2001 рік, з 09.06.2004 року по 17.05.2022 рік. 17.05.2022 року звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. 
Внаслідок праці у шкідливих умовах він отримав професійні захворювання: радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії. 
Висновком МСЕК від 17.01.2023 року позивачу первинно було встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 65% (45% - радікулопатія, 20% - хронічне обструктивне захворювання легень) та встановлено третю групу інвалідності. 
Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач відчуває постійні фізичні страждання, наслідком якого є порушення звичного способу життя, потреба додаткових зусиль для організації життя, порушення нормальних життєвих зв`язків, внаслідок неможливості вести активне життя. 
Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 268 400,00 грн., які просив суд стягнути з відповідача.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1  до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я задоволені частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь  ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 220 000 (двісті двадцять тисяч) гривень 00 копійок, без врахування податку з доходу фізичних осіб.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судові витрати в розмірі 2200,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач ПрАТ «ЦГЗК», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого при неправильному застосуванні норм матеріального права, а саме статей 8,13,129 Конституції України, 237-1 КЗпП України, 23, 1167 ЦК України, порушенням норм процесуального права – статей 10,12,43,76,77,78,79,80,81,83, 89,263 ЦПК України, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог, заявлених до Підприємства в повному обсязі.
Звертає на увагу на те, що позивачем не надано суду доказів провини Відповідача у виникненні у Позивача професійних захворювань. Вказує, що при оформлені трудових правовідносин Підприємство не приховувало тяжкість та шкідливість технологічного процесу, Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За шкідливі умови праці Позивач отримував певні пільги. Вказує, що Позивач, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання не повідомляв адміністрацію Відповідача про необхідність переведення його на інше місце роботи з меш шкідливими умовами праці у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. За такої умови, покладення на Відповідача обов`язку щодо відшкодування моральної шкоди за втрату професійної працездатності, отриманої внаслідок свідомих дій Позивача, буде не тільки не обґрунтованим, а й що найменше не логічним. Вказує, що протиправних дій у відношенні Позивача, які б знаходились у причинному зв`язку із профзахворюваннями, Відповідач не вчиняв.
Також, Відповідач вважає, що Позивачем не доведено належними та допустимими доказами спричинення йому моральної шкоди. Розмір моральної шкоди, заявлений Позивачем є таким, що розрахований без урахування вимог розумності, виваженості та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав та є значно завищеним.
Вказує, що суд вирішив питання про стягнення моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та зобов`язав відповідача робити те, що не передбачено законодавством, а саме здійснити виплату доходу позивачеві без виконання визначеної Податковим кодексом України функції податкового агента, яка полягає в тому, що виплата доходу можлива лише з утриманням податку і за рахунок особи, що його отримує.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
01.08.2023 від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Гузєва І.Г. надійшла заява, якою сторона Позивача підтвердила факт отримання апеляційної скарги Відповідача та зазначила на відсутність необхідності у наданні часу для подачі відзиву на апеляційну скаргу, оскільки зазначені в апеляційній скарзі доводи вважає безпідставними. Просить апеляційний розгляд провести за відсутності Позивача та його представника та залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював на ПрАТ «ЦГЗК» машиністом бурової установки «Шахти імені Колачевського» (попередня назва «імені Орджонікінзе» ПрАТ «ЦГЗК» з 01.01.1999 року по 19.11.2001 рік, з 09.06.2004 року по 17.05.2022 рік. 17.05.2022 року звільнений з роботи у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я. (а.с. 34-44)
23 листопада 2022 року було складено Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4, згідно якого позивачу було встановлено професійні захворювання – радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8; хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії. Причиною професійних захворювань в акті зазначено важкість праці, пил переважно фіброгенної дії. (а.с. 11-17)
Довідкою МСЕК серії 12 ААА №127040 від 17.01.2023 року ОСОБА_1 первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з яких 45% - радікулопатія, 20% - хронічне обструктивне захворювання легень, встановлено третю групу інвалідності, визначено потребу у медикаментозному лікуванні, забезпечення виробами медичного призначення, санаторно курортному лікуванні. Дата переогляду 01.01.2024 року. (а.с. 7-8)
Довідкою МСЕК серії 12 ААВ №130703 від 17.01.2023 року позивачу первинно встановлено третю групу інвалідності з черговим переоглядом 01.01.2024 року, протипоказано важку фізичну працю, тривалу ходу, вимушену позу, переохолодження. (а.с.9-10)
Крім того, підставою для встановлення професійного захворювання позивачу послужив профмаршрут, вказаний у медичному висновку лікарсько-експертної комісії ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 01.11.2022 року №1599: машиністом бурової установки шахти ім. Орджонікідзе ПрАТ «ЦГЗК» з 01.01.1999 року по 19.11.2001 рік, з 09.06.2004 року по 17.05.2022 рік, загальний стаж – 20 років 9 місяців. (а.с.18-20).
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про  часткове задоволення позовних вимог  ОСОБА_1  виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, тому Позивачу роботодавецьПрАТ «ЦГЗК», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.
Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції та не може погодитись з доводами сторони Відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову та завищеного розміру відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.
Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.  Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.  Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності.  Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як визначеноо в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним під час роботи на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.
Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).
У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.
Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. 
При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
З оскаржуваного рішення вбачається, що, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував характер професійних захворювань позивача, їх незворотність, розмір втрати працездатності 65%, встановлення третьої групи інвалідності, період роботи на підприємстві відповідача з 01.01.1999 року по 19.11.2001 рік, з 09.06.2004 року по 17.05.2022 рік, тобто понад 20 років, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять та активному спілкуванні, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливостівизначив до стягнення розмір компенсації моральної шкоди у сумі 220 000 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб.
Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з Відповідача на користь Позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнає позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, які останній переносить у зв`язку із отриманими професійними захворюваннями на підприємстві відповідача.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Доводи  сторони відповідача щодо оподаткування суми моральної шкоди колегія суддів відхиляє, оскільки чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю. В даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я, а, отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю, у зв`язку з чим зазначені відповідачем зміни до Податкового кодексу України не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
З огляду на вищезазначене суд першої інстанції правильно визнав, що Відповідач є особою, що несе відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди, а доводи відповідача в апеляційній скарзі щодо необґрунтовано завищеного розміру відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга Відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючисьст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ 

Апеляційну скаргу відповідача Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 квітня 2023 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 01 серпня 2023 року.

Головуючий:

Судді: