ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/12121/23	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання: Юрчука М.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана – Естейт» на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 року (суддя Савченко А.В., м. Дніпро, повний текст ухвали виготовлено 07.06.2023 року) у адміністративній справі №160/12121/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана – Естейт» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, суд – 
в с т а н о в и в:
          У червні 2023 року ТОВ «Монтана – Естейт» (далі по тексту – позивач) звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач), в якому просило  визнати протиправним та скасувати  податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  від 09.05.2023 року №0096950707 про збільшення грошового зобов`язання з податку на прибуток  підприємств на суму 31693832 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 802337,50 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  від 09.05.2023 року №0096980707 про зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємств по періодам: за 2017 рік – на 128874942,06 грн.; за 2018 рік – на 258228236,70 грн.; за 2019 рік – на 367833648 грн.; за 2020 рік – на 364566858 грн.; за 2021 рік – на 380389989 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  від 09.05.2023 року №0096910707 про збільшення грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 8179951 грн. та застосування штрафних санкцій в сумі 2044987,75 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  від 09.05.2023 року №0097020707 про зменшення від`ємного значення податку на додану вартість в податковій декларації за січень  2023 року на суму 4193828 грн.; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  від 09.05.2023 року №0097000707 про застосування штрафних санкцій в сумі 3403,50 грн. за відсутність реєстрації в ЄРПН податкових накладних; визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області  від 09.05.2023 року №0098492410 про застосування штрафних санкцій в сумі 1020 грн. за не подання податкового розрахунку сум доход, нарахованого (сплаченого) на користь платника податків, і сум утриманого з них податку за ф.1-ДФ за ІІІ квартал 2018 року.
          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
          З ухвалою суду першої інстанції не погодилось ТОВ «Монтана – Естейт» та подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. Свої вимоги обґрунтувало тим, що судом порушено норми процесуального права при визначенні предметної юрисдикції спору, у зв`язку з чим висновок про те, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, є помилковим. Апелянт зазначав, що суд врахував, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 року порушено провадження у справі №904/4790/21 про банкрутство ТОВ «Монтана – Естейт», однак, безпідставно застосував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 21.09.2021 року у справі №905/2030/19 (905/1159/20), оскільки у подальшому, при розгляді справи №320/12137/20 (провадження№11-54ап22) Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.04.2023 року відступила від вказаних висновків на користь принципу спеціалізації розгляду спору; спір, який виник у сфері публічно-правових відносин, виключає розгляд справи в порядку господарського судочинства. Апелянт зазначав, що даний спір є спором, який виник у податкових правовідносинах, є публічно-правовим, а тому підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що   критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.  У п.8 ч.1 ст.20 ГПК України закріплена спеціальна юридична норма, відповідно до якої до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України. Кодекс України з питань банкрутства встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника – юридичної особи або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів, а також відновлення платоспроможності фізичної особи, передбачаючи ряд процесуальних норм, які регулюють порядок здійснення судочинства у цих процедурах (відкриття провадження у справі про банкрутство, види судових рішень у банкрутстві та порядок їх оскарження тощо); у порівнянні з попереднім процесуальним законом розширив свою дію щодо суб`єктів, які підпадають під його регулювання (неплатоспроможних фізичних осіб), що зумовило розгляд у господарському суді спорів про неплатоспроможність фізичних осіб, незалежно від того, чи займаються вони підприємницькою діяльністю. Особливістю провадження у справі про банкрутство є те, що врегулювання правовідносин неплатоспроможності боржника вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних, так і адміністративних правовідносин щодо його майна (майнових прав) з метою якнайповнішого задоволення у ній вимог кредиторів – приватних осіб та контролюючих органів з грошовими вимогами до боржника у черговості, визначеній КУзПБ. При врегулюванні відносин неплатоспроможності законодавець відійшов від принципу їх розподілу за ознаками наявності у сторони (кредитора боржника) владних повноважень чи свободи волевиявлення, що характерно для цивільних правовідносин, об`єднавши їх в єдине провадження у справі про банкрутство з огляду на необхідність формування єдиного реєстру грошових вимог кредиторів та задоволення їх згідно з визначеною законом черговістю та пропорційністю. З прийняттям КУзПБ законодавець змінив правила визначення юрисдикції таких спорів, сконцентрувавши розгляд усіх майнових та ряду немайнових вимог в межах однієї судової процедури банкрутства в судах господарської юрисдикції, задля повного та комплексного вирішення усіх правових проблем неплатоспроможної особи (як фізичної, так і юридичної), яка може бути визнана банкрутом (ліквідована) за наслідком такої процедури, що матиме наслідком закриття (припинення) провадження з розгляду спорів у всіх інших юрисдикційних органах з вимогами до неї. Суд зазначив, що предметом у цій справі є правомірність прийняття податковим органом податкових повідомлень-рішень. Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 року у справі №904/4790/21 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Монтана- Естейт». Суд врахував судову практику, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі №905/2030/19 (905/1159/20).
Матеріалами справи встановлено, що у червні 2023 року ТОВ «Монтана – Естейт» звернулося до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 09.05.2023 року №0096950707; №0096980707 №0096910707; №0097020707; №0097000707; №0098492410, прийнятими за результатами позапланової невиїзної перевірки, оформленої актом перевірки від 04.04.2023 року №1318/04-36-07-07-04/33546549.
Встановлено, що ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 20.05.2021 року у справі №904/4790/21 порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Монтана – Естейт». 
Відповідно до ч.1 ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується, зокрема, за принципом спеціалізації і визначається законом. Метою запровадження цього засадничого принципу є більш глибокий і фаховий розгляд найбільш складних справ суддями, що мають відповідний досвід. Спеціалізація є основним критерієм розподілу юрисдикцій і, власне, причиною створення судів різних юрисдикцій.
Головним критерієм розмежування адміністративної та господарської судових юрисдикцій є предмет спору та зміст спірних правовідносин. При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію – визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні та в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції й може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин відповідну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт має виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тобто якщо спір виник у сфері публічно-правових відносин, це виключає розгляд справи в порядку господарського судочинства.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження. Водночас ГПК України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.20 ГПК України до справ, що належать до юрисдикції господарських судів, входять справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, зокрема, справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до ПК України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених ПК України.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до Кодексу України з питань банкрутства, банкрутством як різновидом процедур, що здійснюються в межах спеціалізації господарського судочинства, є судова процедура, яка регламентує правовідносини, що виникають внаслідок нездатності боржника відновити свою платоспроможність та задовольнити визнані судом вимоги кредиторів через процедури санації чи ліквідації, які визначені КУзПБ, введеним у дію з 21.10.2019 року. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень КУзПБ установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». 
Суд зазначає, що до критеріїв визначення, чи підлягає розгляду у межах справи про банкрутство спір, стороною в якому є боржник, відносяться також такі умови, за яких вирішення спору: стосується питання щодо формування активів боржника (майно, майнові права); впливає на суб`єктний склад сторін та учасників у справі про банкрутство, їхні права, інтереси та (або) обов`язки. У свою чергу, визначення контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств напряму не пов`язане зі справою про банкрутство. Фактично спірні правовідносини у справі, що розглядається, виникли у межах публічно-правового спору у сфері податкових правовідносин, за результатами здійснення податковим органом владних управлінських функцій - податкового контролю. Тому автоматичне віднесення до господарської юрисдикції таких спорів не узгоджується з принципом правової визначеності.
Отже, вимоги платника податку (в тому числі й після відкриття провадження у справі про банкрутство) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за характером і змістом відносин пов`язані саме з виконанням позивачем обов`язку зі сплати податку та реалізацією відповідачем владних управлінських функцій, що унормовано приписами ПК України. Такі позовні вимоги стосуються насамперед перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень. Наведене свідчить про публічно-правовий характер такого спору, а тому цей спір підлягає розгляду саме за правилами адміністративного судочинства.
При вирішенні спору по суті, суд апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, керується судовою практикою, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.04.2023 року у справі №320/12137/20 (провадження № 11-54апп22), в якій суд відступив від раніше сформованого висновку в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі №905/2030/19, в постановах Верховного Суду від 05.07.2023 року у справі №580/17420/23; від 27.07.2023 року у справі №640/36524/21.
Враховуючи вище викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати, як таку, що прийнята з порушенням норм процесуального права та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322 КАС України, суд – 

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Монтана – Естейт» - задовольнити. 
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.06.2023 року у адміністративній справі №160/12121/23 – скасувати.
Справу №160/12121/23 направити до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення у порядку статей 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова