Ухвала
 
12 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 212/1684/23
провадження № 61-13185ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про визнання протиправним та скасування наказу в частині припинення збереження середнього заробітку працівника,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 01 серпня 2022 року № 2253 в частині припинення збереження середнього заробітку. 
 
Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він працював машиністом бурової установки шахти «Фрунзе» ПрАТ «Суха Балка». З 12 березня 2022 року, відповідно до наказу № 90 начальника Покровсько-Тернівського районного центру комплектування та соціальної підтримки, був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до вч НОМЕР_1 . 01 серпня 2022 року ПрАТ «Суха Балка» видано наказ № 2253 «Про регулювання трудових відносин», яким припинено збереження середнього заробітку працівникам підприємства у зв`язку із набранням чинності 19 липня 2022 року Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин». Зазначає, що з 19 липня                    2022 року йому припинено збереження середнього заробітку за місцем роботи. Вказує, що був призваний на військову службу під час мобілізації з 12 березня 2022 року, тобто до прийняття та набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» щодо оптимізації трудових відносин». Зазначає, що між роботодавцем та працівником виникли триваючі правовідносини зі збереження середнього заробітку, їх реалізація розпочалась на підставі частини третьої статті 119 КЗпП України, що діяла                 до 19 липня 2022 року. Отримання середнього заробітку є безперервним процесом реалізації права, яке порушено відповідачем. Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.
 
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області рішенням від 10 квітня 2023 року в задоволенні позову відмовив.
 
Дніпровський апеляційний суд постановою від 02 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року - без змін.
 
01 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Жовтневого районного суду              м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 02 серпня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.  
 
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі      № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:                               а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом спору у цій справі є вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 01 серпня 2022 року № 2253 в частині припинення збереження середнього заробітку.
 
Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі І Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
 
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й також не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява                       № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
 
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Зазначення у постанові Дніпровського апеляційного суду від 02 серпня                  2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
 
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України. 
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                        від 02 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про визнання протиправним та скасування наказу в частині припинення збереження середнього заробітку працівника.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                                     А. Ю. Зайцев
            
                                                                                                           Є. В. Коротенко
            
                                                                                                                       М. Ю. Тітов