ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/18245/21  Номер провадження 22-ц/814/1103/23	Головуючий у 1-й інстанції Зуб Г.А.  Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2023 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.
суддів: Дорош А.І., Дряниці Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року в складі судді Зуб Г.А.
по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про захист прав споживача, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И В:
У вересні 2021 року до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Філімонової О.С. до ПАТ «ОТП Банк», в якій представник позивача просить визнати протиправною бездіяльність АТ «ОТП Банк» щодо незадоволення заяви ОСОБА_1 на реструктуризацію кредитної заборгованості; зобов`язати АТ «ОТП Банк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-701/799/2007 від 07.09.2007, із здійсненням всіх обчислень, необхідних для проведення реструктуризації.
У листопаді 2021 року від представника ОСОБА_1 адвоката Філімонової О.С. до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Заява обгрунтована тим, що можливість реструктуризації кредиту спрямована на встановлення нового графіку платежів, можливість виконати зобов`язання за кредитним договором, та залишити у власності предмет іпотеки спірну квартиру, а тому не вжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Філімонової Олени Сергіївни про забезпечення позову відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що матеріали заяви не містять належних та допустимих доказів існування загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Окрім того, відсутній зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, оскільки заборона вчиняти реєстраційні дії щодо предмету іпотеки не забезпечить фактичне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог про реструктуризацію зобов`язань. 
Не погодившись з даною ухвалою місцевого суду її в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, та постановити нове рішення про задоволення заяви.
Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.
Відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду повною мірою відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Реалізація права на судовий захист, гарантованого кожному статтями 55, 124 Конституції України, багато в чому залежить від належного правового механізму, складовою якого, зокрема, є інститут забезпечення позову в судовому процесі.
Відповідно до частин 1 і 2 статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 (провадження № 61-11180св18) зазначено, що «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При оцінці зазначеної співмірності, необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2022 року у справі № 522/1514/21.
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Зазначений висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17.
Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази.
Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом заявлені вимоги про визнання протиправною бездіяльність АТ «ОТП Банк» щодо незадоволення заяви ОСОБА_1 на реструктуризацію кредитної заборгованості та зобов`язання АТ «ОТП Банк» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-701/799/2007 від 07.09.2007, із здійсненням всіх обчислень, необхідних для проведення реструктуризації.
Звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1  не відповідає заявленим позовним вимогам, не переслідує мету забезпечити виконання в майбутньому судового рішення, оскільки позовних вимог щодо даної квартири позивачем не заявлено.
Оскільки, зазначені позивачем у своїй позовній заяві позовні вимоги, предмет позову, ніяким чином не обґрунтовують необхідності забезпечення позову, колегія суддів прийшла до висновку, що обраний позивачем вид заходу забезпечення позову, ніяким чином не забезпечить виконання можливого рішення суду про задоволення позову про захист прав споживача, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки врахував, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, що забезпечення позову допускається в разі, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, чого позивач не довів, звернувшись із заявою про забезпечення позову.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а скарги без задоволення.
Керуючись ст. 268, 374 ч. 1, п. 1, 375, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:  О.Ю. Кузнєцова

Судді  А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця