ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року	Львів	Справа № 460/30228/22 пров. № А/857/4698/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В, Пліш М.А.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року (головуючий суддя: Поліщук О.В., місце ухвалення - м. Рівне) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-

встановив:

ОСОБА_1 , 19.09.2022 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в частині відмови врахувати при визначенні пенсійних виплат заробітну плату за час роботи з 18.08.1986 по 11.05.1998, працюючи в пересувній механізованій колоні № 91 ЗАТ фірми «Кримканалбуд», згідно довідок архівного відділу Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим № 11-4, № 11-5, № 11-6 від 08.04.2011;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняти та врахувати при визначенні страхового стажу та розміру пенсійних виплат довідки архівного відділу Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим № 11-4, № 11-5, № 11-6 від 08.04.2011.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача та отримує пенсію за віком. Разом з тим, розрахунок розміру пенсії позивача проведено без врахування заробітної плати, яку він отримував з 18.08.1986 по 11.05.1998 працюючи в пересувній механізованій колоні № 91 ЗАТ фірми «Кримканалбуд». Вказує, що заробітна плата не була врахована при визначенні розміру пенсії, оскільки довідка про заробітну плату суперечить чинному законодавству, так як будь-які акти (рішення/документи) видані органами та/або посадовими особами територій, які не підконтрольні українській владі є недійсними та не створюють правових наслідків. 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року позов задоволено.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що таке прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається на те, що будь-які акти (рішення, документи), видані органами та/або посадовими особами з територій, які непідконтрольні українській владі, є недійсними та не створюють правових наслідків.
На підставі вищевикладеного, проводити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням заробітної плата яка зазначена у довідках архівного відділу Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим від 08.04.2011 № 11-4 №11-5 та № 11-6, для врахування при визначенні розміру пенсії підстав не має, оскільки це суперечить чинному законодавству.
Згідно п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких мотивів.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 31.05.2022 отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про проведення перерахунку розміру пенсії з урахуванням заробітної плати за період з 1986 по 1998 рік.
За результатом розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, листом від 30.06.1011 повідомило позивача, що довідки про суми нарахованої заробітної плати від 08.04.2011 № 11-4, № 11-5 та № 11-6, видані архівним відділом Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим, врахувати для розрахунку пенсії не має підстав, оскільки згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами чи особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсними.
Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача та заробітної плати, періоду роботи з 18.08.1986 по 11.05.1998 у пересувній механізованій колоні № 91 ЗАТ фірми «Кримканалбуд», позивач звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що неврахування довідок № 11-4, №11-5 та № 11-6 від 08.04.2021 про заробітну плату за період роботи в Пересувній механізованій колоні № 91 (ПМК 91) «Кримканалбуд» є порушенням конституційних прав позивача на отримання належного пенсійного забезпечення.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, (далі Закон № 1058-IV).
Відповідно до положень ст. 1 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Закону №1058-IV розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
За бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону. При цьому частина розміру пенсії за віком, обчислена за раніше діючим законодавством, не може перевищувати максимальних розмірів пенсій, визначених законом для відповідних категорій пенсіонерів, та не може бути нижчою, ніж розмір трудової пенсії за віком з урахуванням цільової грошової допомоги на прожиття, що діяли на день набрання чинності цим Законом.
Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку (абз. 5 ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-IV).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 Закону № 1058-IV до заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії враховуються суми виплат (доходу), отримуваних застрахованою особою до набрання чинності цим Законом, у межах сум, на які відповідно до законодавства, що діяло раніше, нараховувалися внески на державне соціальне страхування або збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, а за періоди до запровадження обмеження максимального розміру заробітної плати (доходу), з якої сплачувалися зазначені внески (збір), - у межах сум, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, включалися до заробітної плати, з якої обчислювалася пенсія відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», і не перевищують 5,6 розміру середньої заробітної плати в Україні на день отримання зазначених сум.
Згідно з пунктом 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Аналіз наведених вище правових норм надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що роботодавець має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. При цьому, єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від у постановах від 13.02.2018 у справі № 358/1179/17, від 17.04.2018 у справі № 376/2559/17, від 25.09.2018 у справі № 539/1386/17, від 10.07.2019 у справі № 539/2726/16-а та від 05.03.2020 у справі № 539/3234/16-а, від 23.01.2020 у справі № 711/6882/17, від 21.05.2020 у справі № 711/10373/17, від 22.09.2020 у справі № 361/7431/15-а, від 14.09.2020 у справі № 404/5731/16-а, від 09.11.2020 у справі № 202/9474/15-а та від 23.05.2022 у справі № 377/734/16-а, від 10.05.2023 у справі № 760/4988/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підставою для не врахування заробітної плати позивача за час роботи з 18.08.1986 по 11.05.1998 у пересувній механізованій колоні № 91 ЗАТ фірми «Кримканалбуд», які зазначені в архівних довідках відділу Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим № 11-4, № 11-5, № 11-6 від 08.04.2011 було те, що, згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами чи особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції критично оцінює такі доводи відповідача з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України від 15.04.2014  №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), тимчасово окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.
Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
На підставі частини першої статті 17 Закону № 1207-VII передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно з статтею 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом № 1207-VII.
Положеннями частин 1 - 3 статті 9 Закону № 1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що акт (рішення, документ), виданий органом на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює правових наслідків у разі, якщо він виданий органом створеним у порядку, не передбаченому законом.
Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, на положення частини четвертої статті 9 Закону № 1207-VII, відповідно до якої встановлення зв`язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України, виконання міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, сприяння відновленню в межах тимчасово окупованої території конституційного ладу України.
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13.04.202 справа № 420/8381/20, від 10.05.2023 справа № 824/712/18-а, від 29.06.2023 справа № 810/4456/18.
Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно записів трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а. с. 15-17), позивач 18.08.1986 прийнятий на роботу в ПМК 91 «Кримканалбуд», та з 11.05.1998 був звільнений.
Тобто, трудова книжка позивача містить усі необхідні записи та підтверджує роботу позивача у спірний період на цьому підприємстві. Отже, позивач має належним чином оформлену трудову книжку, в якій містяться всі відповідні записи про спірний період роботи із відомостями, які відповідають вимогам законодавства і жодних зауважень з боку пенсійного органу до неї не має.
Крім цього, згідно довідок архівного відділу Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим № 11-4, № 11-5, № 11-6 від 08.04.2011 (а. с. 12-14) сума заробітної плати позивача, яка вказана у цих довідках, зазначена на підставі карток особистих рахунків по заробітній платі працівників механізованій колоні № 91 ЗАТ фірми «Кримканалбуд».
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що спірні довідки архівного відділу Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим № 11-4, № 11-5, № 11-6 видані  08.04.2011, тобто до початку окупації РФ Автономної Республіки Крим у лютому 2014 року.
Окрім того, довідки про суми нарахованої заробітної плати № 11-4, № 11-5 та № 11-6, видані архівним відділом Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим  08.04.2011, тобто до набрання чинності Законом № 1207-VII  (27.04.2014).
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання відповідача на ст. 9 Закону № 1207-VII, як підставу для не врахування заробітної плати позивача для призначення пенсії за періоди роботи з 18.08.1986 по 11.05.1998 у пересувній механізованій колоні № 91 ЗАТ фірми «Кримканалбуд», які зазначені в архівних довідках відділу Феодосійської міської ради Автономної Республіки Крим № 11-4, № 11-5, № 11-6 від 08.04.2011.
Отже, за встановлених обставин справи, у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що для повного та всебічного захисту пенсійних прав позивача, пенсійним органом не досліджено матеріали пенсійної справи останнього з метою співставлення періодів, зазначених в спірних довідках, із записами про роботу в трудовій книжці, не з`ясовано правові наслідки можливого проведення перерахунку пенсії на підставі поданих довідок у частині щодо реальної зміни розміру пенсії у бік збільшення та вірогідності покращення становища пенсіонера за наслідками такого перерахунку, що є складовою конституційного права позивача на отримання належного рівня пенсійного забезпечення. 
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області порушило гарантоване позивачу право на отримання належного пенсійного забезпечення, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2023 року у справі № 460/30228/22 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш