ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 вересня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/1869/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Кругового О.О. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадженні   в місті Дніпро  апеляційну скаргу керівника  Дніпропетровської обласної прокуратури   Сергія Біжко 
на рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду   від  03.05.2023, (суддя суду першої інстанції Рябчук О.С..), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі,  в адміністративній справі №160/1869/21  за позовом ОСОБА_1 до  Дніпропетровської обласної прокуратури про стягнення коштів, - 

УСТАНОВИВ:
          02.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
-   визнати протиправним бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області (код ЄДРПОУ 02909938) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідної допомоги при звільненні на підставі наказу прокурора Дніпропетровської області № 420к від 30 квітня 2020 року;
- зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру (код ЄДРПОУ 02909938) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат у сумі 44   065,56 грн.;
- стягнути з Дніпропетровської обласної    прокуратури (код ЄДРПОУ 02909938) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 15 травня 2020 року по день фактичного розрахунку.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він з 22.07.2017 по 14.05.2020 працював в органах прокуратури України. Наказом прокурора Дніпропетровської області № 420к від 30.04.2020 позивача звільнено з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальним органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” з 14.05.2020р. На думку позивача, у спірних правовідносинах окрім ст. 44 КЗпП України на позивача поширює свою дію ч. 4 ст. 87 Закону України “Про державну службу” і при звільненні на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України “Про прокуратуру” йому повинні були виплатити вихідну допомогу у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Проте, здійснюючи розрахунок при звільненні позивачу не було виплачено вихідну допомогу, розмір якої повинен був становити дві середні місячні заробітні плати. Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо не проведення остаточного розрахунку при звільненні протиправною, у зв`язку із чим звернувся до суду із даним позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 р. позовну заяву ОСОБА_1 було повернуто позивачу.
  Постановою Третього апеляційного адміністративного суду ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2022 року в адміністративній справі № 160/1869/22 про повернення позовної заяви ОСОБА_1 в частині вимог: визнати протиправною бездіяльність прокуратури Дніпропетровської області щодо не нарахування та невиплати позивачеві вихідної допомоги при звільненні на підставі наказу прокурора Дніпропетровської області № 420к від 30.04.2020; зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат у сумі 44065,56 грн. – скасовано.
Справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду у вказаній частині.
Позовну заяву ОСОБА_1 в частині вимоги стягнути з Дніпропетровської обласної    прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15 травня 2020 року по день фактичного розрахунку залишено без розгляду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 задоволений адміністративний позов ОСОБА_1 . Визнано протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909938) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідної допомоги при звільненні на підставі наказу прокурора Дніпропетровської області № 420к від 30 квітня 2020 року. Зобов`язано Дніпропетровську обласну прокуратуру (код ЄДРПОУ 02909938) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні в розмірі двох середньомісячних заробітних плат у сумі 44   065,56 грн.
Не погодившись з рішенням суду керівник Дніпропетровської обласної прокуратури Сергій Біжко звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що ні    Законом №113-ІХ, ні    Законом України “Про прокуратуру”    не передбачено виплату вихідної допомоги у разі звільнення прокурора на підставі п. 9 ч. 1    ст. 51 цього Закону    в порядку, визначеному п. 19 розділу ІІ “Прикінцеві і перехідні положення” Закону №113-ІХ. Зазначені обставини не є підставою для застосування до спірних відносин приписів    ст. 55 КЗпП, оскільки юридичний факт, який став підставою для звільнення позивача з посади є відмінним від того юридичного факту, у зв`язку з якими передбачено виплату вихідної допомоги    ст. 44 КЗпП України. Більше того, відповідач зазначає, що позивач мав спеліальний статус – прокурора, відтак на нього не розповсюджуються приписи КЗпП, а лише ЗУ «Про прокуратуру», який не передбачає виплату допомоги. Крім того, заявник наголошує, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку  про наявність підстав для стягнення на користь позивача вихідної допомоги у розмірі 2х середньомісячних заробітних плат, адже позивач був звільнений на підстав ЗУ «Про прокуратуру», а не ЗУ «Про державну службу».  
          Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, надану правову оцінку дослідженим судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача з огляду на наступне.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що в період з 22.07.2013 року по 14.05.2020 року ОСОБА_1 працював в Дніпропетровській обласній прокуратурі та її районних підрозділах.

Наказом Прокуратури Дніпропетровської області від 30 квітня 2020 року № 420 звільнено ОСОБА_1 з посади прокурора першого відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Дніпропетровської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України “Про прокуратуру” з 14 травня 2020 року.
Цим же наказом доручено відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 160/6470/20 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відповідача 1 - Дніпропетровська обласна прокуратура, відповідач 2 - Офіс Генерального прокурора, відповідач 3 - Кадрова комісія № 1 з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено в повному обсязі.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2022 року рішення    Дніпропетровського окружного адміністративного суду    від    10 лютого 2021 р. залишено без змін.
При звільненні ОСОБА_1 з органів прокуратури з ним не було проведено остаточного розрахунку, а саме, не було нараховано та виплачено вихідну допомогу в розмірі двох середньомісячних заробітних плат.
Вважаючи протиправною таку бездіяльність відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на отримання вихідної допомоги у розмірі 2х середніх заробітків при звільненні в силу приписів КЗпП України.
          Суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Законом України «Про прокуратуру»  (далі  Закон № 1697) забезпечуються гарантії незалежності прокурора, зокрема щодо особливого порядку його призначення на посаду, звільнення з посади, притягнення до дисциплінарної відповідальності тощо.
Статтею 4 Закону № 1697-VII  встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються  Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 51 Закону № 1697-VII  передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.
Так, відповідно до пункту 9 частини першої даної статті прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Законом України від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»  статтю 51 Закону № 1697-VII  доповнено частиною п`ятою, відповідно до якої на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.
Законом № 1697-VII  не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.
Нормою, що регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення, є  стаття 44 Кодексу законів про працю України  (далі  КЗпП України).
Конституційний Суд України у Рішенні від 7 травня 2002 року № 8-рп/2002 зазначав, що  Конституція України  гарантує кожному судовий захист  його прав у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України. Норми, що передбачають вирішення спорів, зокрема про поновлення порушеного  права,  не  можуть  суперечити  принципу рівності  усіх перед законом та судом і у зв`язку з цим обмежувати право на судовий захист. Правове регулювання  Конституцією України  та спеціальними законами України спеціального статусу посадових осіб не означає, що на них не можуть не поширюватися положення інших законів щодо відносин, не врегульованих спеціальними законами.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. Аналогічна позиція неодноразово була висловлена і Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31 січня 2018 року у справі № 803/31/16, від 30 липня 2019 року у справі № 804/406/16, від  8 серпня 2019 року у справі № 813/150/16.
КЗпП України  регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини (стаття 1 Кодексу).
Статтею 40 КЗпП України  встановлено що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої даної статті).
Відповідно до частини четвертої  статті 40 КЗпП України  особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частини першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього  Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.
Згідно зі  статтею 44 КЗпП України  при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті  36  та пунктах 1, 2 і 6 статті  40  цього  Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»  було внесено зміни також і до  КЗпП України, а саме: статтю 32 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Переведення прокурорів відбувається з урахуванням особливостей, визначених законом, що регулює їхній статус»; статтю 40 доповнено частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього  Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус»; частину дев`яту статті 252 після слів «дисциплінарної відповідальності та звільнення» доповнено словами і цифрами «а також положення частин другої і третьої  статті 49-4 цього Кодексу».
Внесені  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури»  зміни до  КЗпП України  не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.
Таким чином, суд приходить до висновку, що частиною п`ятою  статті 51 Закону № 1697-VII  та  частиною четвертою  статті 40 КЗпП України  передбачений виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми  КЗпП України. Разом з тим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже не заборонено застосування положень  статті 44 КЗпП України  при вирішенні спірного питання.
Суд також звертає увагу що чинним національним законодавством закріплені правові гарантії щодо дотримання трудових прав працівника при його звільненні. Під гарантіями трудових прав працівників розуміють систему встановлених законодавством заходів щодо врегулювання питань, що пов`язані з порушенням трудового законодавства й вирішення трудових спорів робітників і службовців, направлених на захист їхніх трудових прав. Однією з таких гарантій є виплата працівнику, який звільняється, вихідної допомоги.
Вихідна допомога  це державна гарантія, яка полягає в грошовій виплаті працівнику у випадках, передбачених законом, роботодавцем в колективному договорі або сторонами. Під вихідною допомогою зазвичай розуміють грошові суми, які виплачуються працівникові у передбачених законодавством випадках у разі припинення трудового договору з незалежних від працівника  обставин.
Таким чином, позовна вимога ОСОБА_1  в частині стягнення на користь позивача вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, який відповідно до довідки Прокуратури Дніпропетровської області від 01.07.2020 №18-896 становить 22032.78 грн,  є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Водночас, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність у позивача права на отримання вихідної допомоги у розмірі 2 середньомісячних заробітних плат, оскільки  питання виплати вихідної допомоги працівникам прокуратури, як вже зазначалось, визначається приписами КЗпП, а не ЗУ «Про державну службу».
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. 243, ст. 311, ст. 315, ст. 317,  ст. 321, ст. 325  КАС України, 
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу керівника  Дніпропетровської обласної прокуратури   Сергія Біжко – задовольнити частково.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2023 в адміністративній справі №160/1869/21 – скасувати та прийняти нову постанову.
          Адміністративний позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Дніпропетровської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ 02909938) щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідної допомоги при звільненні на підставі наказу прокурора Дніпропетровської області № 420к від 30 квітня 2020 року. 
Зобов`язати Дніпропетровську обласну прокуратуру (код ЄДРПОУ 02909938) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) вихідну допомогу при звільненні в розмірі середньомісячної заробітної плати у сумі 22032.78  грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий - суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      А.В. Шлай