Справа № 308/6118/21

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 
    
06.09.2023                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участі особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника – адвоката – Ковальчук О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 130 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Ковальчук О.В. в інтересах останнього на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2021 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
       Постановою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2021 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 454,00 гривень судового збору.
       Відповідно до постанови, - 06.05.2021 о 21 год. 45 хв. водій ОСОБА_1 по вул. Володимирська, 78 в м. Ужгороді керував транспортним засобом марки «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців, поведінка не реагує обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
       Не погоджуючись з даною постановою адвокат Ковальчук О.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувану постанову суду та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, однобічне та неповне з`ясування судом обставин справи. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , захисника Ковальчук О.В., дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановленому законом.
       Частиною 7 ст. 294 КУпАП встановлено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
       Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
       Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
       Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
       Статтею 130 КУпАП встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 292926 від 06.05.2021 року, - 06.05.2021 о 21 год. 45 хв., водій ОСОБА_1 по вул. Володимирська, 78 в м. Ужгороді керував транспортним засобом марки «Alfa Romeo», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння: зіниці очей не реагують на світло, виражене тремтіння пальців, поведінка не реагує обстановці. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.
       Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення, наявний у матеріалах справи, у якому відображено лише обставини події, без підтвердження іншими належними та допустимими доказами, не може слугувати безумовним та беззаперечним доказом доведення вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки являє собою лише початковий правовий висновок щодо дій певної особи.
       Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі Конвенція), яка є джерелом права в Україні кожному гарантовано право на справедливий суд.
       За своєю структурою стаття 6 Конвенції в частині першій встановлює загальні гарантії щодо справедливого судового розгляду при вирішені спору, пов`язаного з правами та обов`язками цивільного характеру, а також при визначенні обґрунтованості будь-якого висунутого особі кримінального обвинувачення, частина друга та третя статті 6 закріплюють гарантії особам при обвинувачені при вчиненні кримінального правопорушення.
       Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
       Згідно п. 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, передбачених Наказами Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я № 1452/735від 09.11.2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
       Відповідно до п. 8 Інструкції, форма направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, наведена в додатку 1 до цієї Інструкції.
       Аналіз вищевказаних нормативних актів свідчить про те, що оформлення працівниками поліції направлення на медичний огляд до відповідного закладу охорони здоров`я у випадку відмови водія від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу з метою встановлення стану сп`яніння або незгоди з результатами проведеного огляду є обов`язковим.
       Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують у вагу та швидкість реакції в матеріалах справи відсутнє.
Разом з тим, згідно п.8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабміну України від 17.12.2008 року у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
       Отже, присутність двох свідків у разі відмови водія транспортного засобу, який ним керував, від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку та наявність направлення на огляд водія транспортного засобу є обов`язковими умовами, передбаченими наведеним Порядком, невиконання яких ставить під сумнів дотримання визначеного законом порядку при проведенні такого огляду та його дійсність.
       З протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 292926 від 06.05.2021 року вбачається, що інспектором не було залучено свідків під час його складання, що є порушенням Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду та свідчить про недотримання процедури фіксації факту відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння. 
       Хоча суддя першої інстанції у постанові вказує, що ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у присутності двох свідків. Однак, матеріали протоколу таких даних не містять.
Щодо безпідставного зупинення транспортного засобу слід зазначити наступне.
Ст. 35 Закону України Про Національну поліцію передбачений виключний перелік підстав для зупинки транспортного засобу.
Відповідно до частини 1 вказаної статті, поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі: 1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху; 2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу; 3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення; 4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку; 5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути; 6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським, або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод; 7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху; 8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху; 9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв.
Відповідно до частини другої вказаної статті поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні належні та допустимі докази наявності законних підстав для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Окрім того, після зупинки транспортного засобу, працівниками поліції всупереч вимог ст. 35 ч.2 Закону України Про Національну поліцію не було проінформовано ОСОБА_1 про конкретну причину зупинки транспортного засобу.
       Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, тому не можна погодитися з висновками суду про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні ним правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 265-2, ч. 1 ст. 266 КПК України, - у разі наявності підстав вважати, що водієм вчинено порушення, передбачені, зокрема, частинами 1, 2, 3 і 4 статті 130 цього Кодексу, працівник відповідного підрозділу поліції МВС України, що забезпечує безпеку дорожнього руху,  тимчасово затримує транспортний засіб шляхом блокування або доставляє його для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку (якщо розміщення затриманого транспортного засобу суттєво перешкоджає дорожньому руху), в тому числі за допомогою спеціального автомобіля – евакуатора.         Про тимчасове затримання робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення.
Особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані, зокрема, наркотичного сп`яніння, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан такого сп`яніння.
Проте ніяких даних про тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення  ОСОБА_1  від керування автомобілем, внаслідок знаходження його у стані наркотичного сп`яніння, тобто належне виконання цих вимог закону, як протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №292926 від 06.05.2021 року, так і матеріали адміністративної справи – не містять.
Отже,  ОСОБА_1  після складення зазначеного протоколу міг без будь-яких перешкод продовжити реально керувати транспортним засобом.
       Також апеляційний суд бере до уваги, те що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08грудня 2021 року в адміністративній справі № 308/6125/21 за позовом ОСОБА_2 - постанова серії ЕАН № 4170167 від 06.05.2021 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення у виді штрафу скасована, а провадження закрито. 
При цьому, суд (суддя) повинен обґрунтовувати свої висновки про винуватість лише доказами, що випливають із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту (рішення ЄСПЛ “Коробов проти України” №39598/оз від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування.
У п. 4.1 рішення Конституційного суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 КСУ дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Статтею 62 Конституції України, зокрема, передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на її користь.
У відповідності до п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі “Кобець проти України” (з урахуванням первісного визначення принципу “поза розумним сумнівом” у справі “Авшар проти Туреччини”) доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом.
В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені винуватість особи та його подія мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Зазначені обставини вказують на упереджене ставлення працівників поліції до особи правопорушника та вказують на намір останніх скласти протокол за будь-яких умов.
Зазначене в своїй сукупності дає підстави апеляційному суду дійти висновку про недоведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП, а, відтак, постанова суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.  
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки наявні підстави для скасування постанови з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі, на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ковальчук О.В. в інтересах  ОСОБА_1  -задовольнити.
Постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.130 КУпАП скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.130 КУпАП.                   
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Суддя Т.Ю. Бисага