Ухвала
Іменем України 
05 жовтня 2023 року
м. Київ
справа  № 469/1115/21
провадження № 51-5298 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого 
ОСОБА_5 на вирок Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2023 року. 
Суть питання та встановлені судом обставини
Вироком Березанського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 
2022 року ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 та ст. 128 КК України, та виправдано його за зазначеним обвинуваченням. Цим же вироком ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 152 КК України 
до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.
Вироком Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2023 року вказаний вирок місцевого суду скасовано. Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_5 засуджено 
до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 1 ст. 152 КК України - на строк 4 роки 
6 місяців; ч. 2 ст. 185 КК України - на строк 4 роки 6 місяців; ст. 128 КК України 
- на строк 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
Захисник ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, 
в якій не погоджується з зазначеним вироком апеляційного суду та порушує питання про його перегляд в касаційному порядку. 
Мотиви Суду
Перевіривши матеріали провадження за касаційною скаргою, суд дійшов висновку, 
що скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, з огляду на таке.
Ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 вересня 2023 року касаційну скаргу захисника було залишено без руху у зв`язку з її невідповідністю вимогам пунктів 1, 3, 4 ч. 2, частин 4, 6 ст. 427 КПК України та надано строк для усунення недоліків - 15 днів з дня отримання копії ухвали.
При цьому особа, яка подала касаційну скаргу, повідомлялась про те, що у разі невиконання вимог суду, скаргу їй буде повернуто.
Так, у вказаній ухвалі було зазначено, що відповідно до положень ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються найменування суду касаційної інстанції, судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. Крім того, до касаційної скарги додаються оформлені належним чином документи, що підтверджують повноваження захисника, а також копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.
До того ж колегія суддів звертала увагу захисника на те, що згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.
У межах наданого строку захисник ОСОБА_4 повторно звернулася до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою, однак недоліки, зазначені у попередній ухвалі Верховного Суду, не усунула.
Зокрема, захисник, як і попереднього разу, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження, 
що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім цього, захисник ОСОБА_4 , як і минулого разу, вказуючи на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, допущене апеляційним судом, як на підставу для скасування оскарженого судового рішення, доводів 
на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням положень ст. 412 КПК України 
не наводить.
Також, захисник, зазначаючи про неправильне застосування закону України 
про кримінальну відповідальність, не обґрунтовує наведене з огляду на положення 
ст. 413 КПК України.
Натомість, захисник, мотивуючи свою позицію, безпідставно вказує на неправильне застосування судом апеляційної інстанції ст. 128 КК України, яке, на її думку, полягає 
у призначенні апеляційним судом засудженому покарання, більш суворого, 
ніж передбачене санкцією цієї статті (а саме покарання у виді позбавлення волі 
на строк 2 роки), хоча це твердження не узгоджується з положеннями КК України.
До того ж вимоги захисника про скасування вироку апеляційного суду від 15 червня 2023 року та призначення нового розгляду кримінального провадження щодо 
ОСОБА_5 у суді першої інстанції не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначені повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Згідно ч. 3 ст. 429 КПК України касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк. 
З огляду на те, що захисником не були виконані вимоги попередньої ухвали, її касаційна скарга підлягає поверненню.
Відповідно до ч. 4 ст. 429 КПК України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК України.
Зважаючи на наведене, керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно повернути скаржнику. 
З цих підстав Суд постановив:
Повернути захиснику ОСОБА_4 її касаційну скаргу на вирок Миколаївського апеляційного суду від 15 червня 2023 року щодо засудженого ОСОБА_5 з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:   

ОСОБА_1                                                  ОСОБА_2                                                    ОСОБА_3