ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 вересня 2023 року	Львів	Справа № 380/2309/20 пров. № А/857/11961/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                            Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.
з участю секретаря судового засідання                              Кардаш В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року ухвалене суддею Грень Н.М. о 12 год 43 хв. у справі № 380/2309/20 за адміністративним позовом комунального підприємства «Червоноградводоканал» до Головного управління ДПС у Львівській області про скасування податкового повідомлення-рішення

                                                            В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області щодо неправомірного нарахування комунальному підприємству «Червоноградводоканал» штрафних санкцій та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0095805804 від 16.12.2019 року про нарахування штрафу у розмірі 15400,35 грн.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області щодо нарахування комунальному підприємству «Червоноградводоканал» штрафних санкцій.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області № 0095805804 від 16.12.2019 року про нарахування штрафу у розмірі 15400,35 грн.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь комунального підприємства Червоноградводоканал судовий збір в сумі 2102 грн. 00 коп.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно нарахував позивачу штраф у зв`язку із порушенням строків сплати податкових зобов`язань, оскільки відповідний строк позивач не порушив, зважаючи на те, що на електронному рахунку в СЕА у підприємства рахувалась переплата з ПДВ. Крім того, самостійне зарахування сплаченого позивачем податку в рахунок погашення податкової заборгованості не свідчить про порушення позивачем строку сплати податкових зобов`язань.
Не погодившись із цим рішенням суду його оскаржив відповідач, який просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким  в задоволенні позову відмовити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що позивач порушив строк сплати податку на додану вартість на підставі поданої податкової накладної за січень 2019 року та податкового повідомлення-рішення № 0121321271 від 03.10.2017 року, внаслідок чого відповідач наклав на позивача штраф.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що відповідач провів камеральну перевірку КП «Червоноградводоканал» з питань своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість.
За результатами перевірки склав Акт № 596/58.4-15/00185347 від 26.11.2019 року, в якому зафіксував порушення термінів сплати КП «Червоноградводоканал» узгоджених сум податкових зобов`язань зазначених у податковому повідомленні-рішенні форми «Ш» від 03.10.2017 року № 0121321271 та в податковій декларації з податку на додану вартість від 19.02.2019 року № 9025914885, а саме несвоєчасна сплата узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість із затримкою до 30 календарних днів в сумі 154003,50 грн.
На підставі акта перевірки 16.12.2019 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 0095805804 про накладення штрафу у сумі 15 400,35 грн.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Відповідно до п. п. 16.1.3 п.16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі – ПК України) платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно з п. 31.1 ст. 31 ПК України, строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до п. 36.1. ст. 36 ПК України, податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором (п. 36.2 ст. 36 Кодексу).
Згідно з п.54.1 ст. 54 ПК України, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Строки сплати податкових зобов`язань визначені статтею 57 ПК України, згідно з якою платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Пунктом 203.1 статті 203 ПК України визначено, що податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Відповідно до п. 126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Апеляційний суд встановив, що 19.02.2019 року позивач подав податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2019 року, де визначив податкове зобов`язання в сумі 123359 грн.
Відповідно до наведених вище норм, податкову декларацію за січень 2019 року позивач мав подати до 20 лютого 2019 року, а сплатити визначене ній податкове зобов`язання до 03 березня 2019 року.
26.02.2019 року позивач сплатив визначену у податковій декларації суму податку на додану вартість про що свідчить платіжне доручення № 4688 (а.с. 26).
Отже, визначене в податковій декларації за січень 2019 року податкове зобов`язання позивач сплатив вчасно.
Тому, апеляційний суд вважає, що відповідач протиправно застосував до позивача штраф в сумі 2529,84 грн. за затримку сплати податкового зобов`язання  з податку на додану вартість тривалістю 21 день, на підставі поданої податкової декларації за січень 2019 року.
Відповідно до п.57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 п.54,3 ст.54 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Апеляційний суд встановив те, що 03.10.2017 року відповідач прийняв податкове повідомлення-рішення № 0121321271 про нарахування підприємству штрафу в сумі 145455,53 грн.
Із несплатою визначеного в цьому рішенні грошового зобов`язання відповідач пов`язує 13 епізодів затримки сплати грошового зобов`язання тривалістю 12 днів кожен. 
З цього приводу апеляційний суд встановив те, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 06.07.2018 року визнано протиправним та скасовано, зокрема, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 03.10.2017 року № 0121321271.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 31.01.2019 року, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року у справі № 813/18/18 скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позовної вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 03.10.2017 року № 0121321271.
Вказана постанова апеляційного суду набрала законної сили 31.01.2019 року, а тому позивач зобов`язаний був сплатити визначений у податковому повідомленні-рішенні № 0121321271 штраф в сумі 145455,53 грн. у строк визначений п.57.3 ст. 57 ПК України.
За несплату цього штрафу у строк відповідач зобов`язаний нарахувати штрафну санкцію у розмірі передбаченому п. 126.1 ст. 126 ПК України залежно від часу затримки.
Однак, як слідує із матеріалів справи, сума заборгованості взята для розрахунку відповідачем штрафної санкції за затримку сплати грошового зобов`язання визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0121321271 від 03.10.2017 року не співпадає із сумою, що вказана в цьому рішенні.
Отже розрахунок штрафної санкції за час затримки сплати грошового зобов`язання визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0121321271 від 03.10.2017 року не відповідає правилам, що встановлені у п. 126.1 ст. 126 ПК України.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те,  відповідно до даних інтегрованої картки платника КП «Червоноградводоканал» у платника станом на кінець дня 31.01.2019 року (дата прийняття апеляційним судом рішення, яким залишено в силі податкове повідомлення-рішення від 03.10.2017 року № 0121321271) обліковувалась переплата в сумі 58799,21 грн.
Відповідно до абзацу третього п. 87.1 ст. 87 ПК України, сплату грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснено, зокрема, за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника).
Тобто, грошове зобов`язання з податку на додану вартість погашається автоматично за рахунок коштів на рахунку платника в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Отже, відповідач мав можливість самостійно погасити частину заборгованості зі сплати грошового зобов`язання визначеного у податковому повідомленні-рішенні № 0121321271 від 03.10.2017 року за рахунок переплати в системі електронного адміністрування податку на додану вартість і таким чином не нараховувати штрафні санкції за затримку сплати грошового зобов`язання, що визначене вказаним податковим повідомленням-рішенням.
Отже, наведені вище обставини свідчать про протиправність податкового повідомлення-рішення № 0095805804 від 16.12.2019 року.
Цей висновок є підставою для задоволення позову.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 червня 2023 року в справі № 380/2309/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статтею 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена 11.09.2023 року