ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

25 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № П/811/25/18	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Суховарова А.В., Головко О.В.,     
розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 року (суддя Петренко О.С.) в адміністративній справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Кіровоградській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 12 вересня 2017 року, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 77533,05 грн та накладено штрафну санкцію в сумі 19383,26 грн.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року, залишеного без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 05 липня 2022 року касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 березня 2018 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 25 липня 2018 року у справі скасовано. Справу №П/811/25/18 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Висновки Верховного Суду про наявність підстав для скасування судових рішень першої та апеляційної інстанції ґрунтуються на тому, що під час вирішення справи судами попередніх інстанцій не досліджувалися документи, на підставі яких податковим органом встановлено перевищення граничного обсягу операцій, який дозволяв не реєструватися платником податку на додану вартість, та не перевірено дотримання відповідачем методології, встановленої пунктом 181.1 статті 181 Податкового кодексу України. Такі обставини входять до предмету доказування у цій справі та підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів. У порушення вищезазначених положень процесуального законодавства судами попередніх інстанцій не перевірено правильності обчислення відповідачем загального обсягу здійснених позивачем операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню (без урахування податку на додану вартість) за період з липня 2015 року по червень 2016 року у порядку, встановленому пунктом   181.1 статті 181 Податкового кодексу України.
При новому розгляді справи ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача та витребувано у Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 такі докази:
- книгу обліку доходів і витрат ФОП ОСОБА_1 №14944/1/6303 від 01.01.2013;
- книгу обліку РРО;
- фіскальні чеки, Z-звіти /фіскальні чеки/, Z-звіти по товарах /не фіскальні чеки/.
У зв`язку з чим розгляд справи відкладено.
Позивачем до суду було подано клопотання, згідно якого просила продовжити строк для виконання вимог ухвали Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року, у зв`язку з тим, що вищевказані докази були надані позивачем податковому органу на його запит №78/ФОП/11-28-13-01-16 від 28.04.2017, які після закінчення перевірки, податковим органом позивачу не повернуто. Вказано на те, що 07.04.2023 позивачем направлено листа до Головного управління ДПС у Кіровоградській області з вимогою повернути позивачу вказані документи, проте станом на 13.04.2023 податковий орган ці документи позивачу не повернув. 
Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області з приводу вищезазначеного надано письмові пояснення, відповідно до яких податковий орган вказує, що надані позивачем первинні документи, які використанні при проведені перевірки повернуті позивачу після її закінчення в повному обсязі, на підтвердження чого в акті №268/11-28-13-03/ НОМЕР_1 від 31.08.2017, на сторінці 16 засвідчено ФОП ОСОБА_1 власним підписом.
Водночас, на сторінці 6 того ж акта зазначено, які були використані первинні документи при перевірці, а саме: податкова звітність за період з 01.07.2014 по 30.06.2017; книга обліку доходів і витрат ПП №14944/1/6303 від 01.01.2013; книгу обліку РРО; фіскальні чеки, Z-звіти /фіскальні чеки/, Z-звіти по товарах /не фіскальні чеки/; акти про скасування помилково проведених сум через РРО, оформлені та підписані продавцями. 
Вподальшому ОСОБА_1 надіслано до суду засобами поштового зв`язку письмові пояснення від 26.04.2023, згідно яких позивач вказує на те, що в акті перевірки №268/11-28-13-03/ НОМЕР_1 від 31.08.2017 було використано: книгу обліку доходів і витрат приватного підприємця №14944/1/6303 від 01.01.2023, книга обліку РРО, фіскальні чеки, Z-звіти денної (фіскальні чеки), Z-звіти по товарах (не фіскальні чеки). Однак, після закінчення перевірки податковим органом вищевказані документі не були повернуті позивачу. На звернення позивача від 07.04.2023 податковим органом листом від 20.04.2023 повідомлено, що після закінчення перевірки були повернуті первинні документи, які були використані при проведенні перевірки в повному обсязі, про що свідчить підпис позивача в акті, натомість не зазначено, які саме, а тому стверджувати, що позивачу були повернуті документи, що витребувані судом, немає підстав.  
Позивач зазначає, що фактично вона не отримала: Книгу обліку доходів та витрат приватного підприємця №14944/1/6303 від 01.01.2013, книгу обліку РРО, фіскальні чеки, Z-звіти денної (фіскальні чеки), Z-звіти по товарах (не фіскальні чеки), а тому надати витребувані документи не може. 
Також, позивач зазначила, що предметом розгляду цієї справи є рішення суб`єкта владних повноважень, а тому, відповідно до статті 77 КАС України обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - Головне управління ДПС у Кіровоградській області. Суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів. 
В контексті спірних правовідносин позивач вказує на те, що під час проведення перевірки контролюючий орган не врахував, що в ціні реалізації товару було включено податок на додану вартість, який сплачено на користь постачальників, а за правилами пункту   181.1 статті 181 Податкового кодексу України до бази оподаткування податком на додану вартість ПДВ не включається. Без врахування ПДВ дохід не перевищував 1000000 грн., тому обов`язку реєструватись платником податку на додану вартість 01.07.2016 у позивача не виник. 
Також позивач зазначає, що до позовної заяви нею було додано копії первинних бухгалтерських документів, а саме: видаткові накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів. Контролюючий орган, здійснюючи перевірку підтвердив, що в перевіряємий період позивачем було отримано через РРО готівкових коштів від реалізації підакцизної групи товарів кінцевому споживачеві на загальну суму 1028531,18 грн., однак не здійснив перевірку того, що реалізований позивачем товар на вказану суму, був придбаний позивачем у постачальників, які є платниками податку на додану вартість.
В матеріалах справи міститься копія листа Головного управління ДПС у Кіровоградській області №3853/6/11-28-24-05 від 18.04.2023, відповідно до якого податковий орган зазначає, що згідно запису в акті позапланової документальної виїзної перевірки №268/11-28-13-03/2217004722 від 31.08.2017, після закінчення перевірки були повернуті первинні документи, які були використані при проведенні перевірки в повному обсязі, про що свідчить підпис позивача.
Ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 року позовну заяву фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишено без розгляду на підставі п.9 ч.1 ст.240 КАС України.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що неподання позивачем визначених судом доказів унеможливлює встановлення судом обставин, які мають значення для вирішення справи.
Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому, що з огляду на те, що належить встановити перевищення граничного обсягу операцій, який дозволяв не реєструватися позивачу платником податку на додану вартість перевірити дотримання відповідачем методології, встановленої пунктом 181.1 статті 181 ПК України, судом витребовувалися у позивача відповідні докази, від надання яких останній ухилився, що унеможливлює дослідити первинні документи, які використовувалися при проведенні перевірки, на підставі якої винесене оскаржуване податкове-повідомлення рішення. Враховуючи, що позивач без поважних причин не надав витребувані докази, необхідні для справедливого, неупередженого вирішення спору, що перешкоджає розгляду справи, суд дійшов висновку про залишення позову без розгляду.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне  з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду та посилається на обставини аналогічні, викладеним в поясненнях наданих в суді першої інстанції. Також вказано на те, що відповідно до п.9 ч.1 ст. 240 КАС України обов`язковою  вимогою залишення позовної заяви без розгляду є не подання позивачем витребуваних судом доказів, необхідних для вирішення спору, без поважних причин. Натомість судом безпідставно не було прийнято до уваги доводи позивача про те, що витребувані судом документи  не були повернуті позивачу податковим органом після проведення перевірки та безпідставно прийнято як доказ  інформацію з акта перевірки про те, що  позивачем власним підписом засвідчено, що надані позивачем первинні документи, які використані при проведенні перевірки, повернуті позивачу після закінчення перевірки в повному обсязі. При цьому судом не враховано доводи позивача, що на сторінці 16 вказаного акта перевірки не зазначено, які саме документи було повернуто, а тому  відсутні підстави стверджувати, що позивачу було повернуто витребувані судом документи. 
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши  законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дійшов таких висновків.  
Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Пунктами 2-5 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено, що учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.
Частиною 4 статті 161 КАС України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до частини 4 статті 9 КАС України, суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин справи, в тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Згідно з частиною 4 статті 77 КАС України, докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до положень частини 4 статті 9, частини 4 статті 77 КАС України, суд зобов`язаний з`ясувати всі обставини справи, для чого, за необхідності, вжити заходи щодо витребування доказів.
Відповідно до частини 3 статті 80 КАС України, про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.
Положеннями частини 7 статті 80 КАС України передбачено, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із наведенням причин протягом 5 днів з дня вручення ухвали.
Частиною 9 статті 80 КАС України визначено, що в разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а в разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.
Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду якщо позивач у визначений судом строк без поважних причин не подав витребувані судом докази, необхідні для вирішення спору.
Отже, правовою підставою для залишення судом позову без розгляду у такому випадку є ненадання позивачем доказів, які витребовував суд, ці докази є необхідними для вирішення спору, докази не надані у встановлений строк без поважних причин. 
Судом встановлено, що контролюючим органом проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності реєстрації платником податку на додану вартість за період з 01.07.2014 по 30.06.2017.
За результатами проведеної перевірки, ГУ ДФС у Кіровоградській області складено акт від 31.08.2017 №268/11-28-13-03/ НОМЕР_1 , в якому, зокрема відображено висновки про порушення позивачем пункту 181.1 статті 181, пунктів   183.1,   183.2 статті 183, пункту   185.1 статті 185, пункту   188.1 статті 188, пунктів 201.1,   201.10,   201.14 статті 201 Податкового кодексу України в частині заниження податкового зобов`язання податку на додану вартість на загальну суму 77533,05 грн., в тому числі: за період з 11.07.2016 по 31.07.2016 - 20861,84 грн., серпень 2016 року - 13034,40 грн., вересень 2016 року - 3262,67 грн., жовтень 2016 року - 4645,30 грн., листопад 2016 року - 5303,62 грн., грудень 2016 року - 7447,55 грн., січень 2017 року - 4663,89 грн., лютий 2017 року - 1147,25 грн., березень 2017 року - 2165,29 грн., квітень 2017 року - 2624,96 грн., травень 2017 року - 4273,70 грн., червень 2017 року - 8102,58 грн.
Такі висновки обґрунтовано тим, що на підставі наданих Книг обліку розрахункових операцій та даних Z-звітів денних (фіскальні чеки) перевіркою встановлено факт отримання позивачем через реєстратори розрахункових операцій готівкових коштів від реалізації підакцизної групи товарів кінцевому споживачу за період з липня 2015 року по червень 2016 року включно на загальну суму 1028531,18 грн., у зв`язку із чим відповідачем встановлено порушення п.   181.1 ст. 181 Податкового кодексу України   щодо не проведення реєстрації позивача як платника податку на додану вартість. Відповідачем визначено базу оподаткування операцій з постачання товарів починаючи з 11.07.2016.
Позивачем не включено до обсягу поставки кошти, отримані від реалізації підакцизної групи товарів через реєстратори розрахункових операцій за період з 11.07.2016 по 30.06.2017 на загальну суму 387665,27 грн. та не визначено податкового зобов`язання з ПДВ у розмірі 77533,05 грн.
На підставі вказаного відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 12.09.2017 № 0003631303, згідно з яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 77533,05 грн. та накладено штрафну санкцію в сумі 19383,26 грн.
Відповідно до абзацу 2 пункту   180.1 статті 180 Податкового кодексу України   (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) платником податку на додану вартість є будь-яка особа, що, зокрема підлягає обов`язковій реєстрації як платник цього податку.
Підстави, за якими особа підлягає реєстрації як платник податку на додану вартість, визначені у пункті   181.1 статті 181 Податкового кодексу України   (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом   181.1 статті 181 Податкового кодексу України   (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі, нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених   статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Відповідно до пункту   183.2 статті 183 Податкового кодексу України   (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у   статті 181 цього Кодексу.
Враховуючи викладене, податкове законодавство пов`язує виникнення в особи обов`язку із реєстрації платником податку на додану вартість із фактом перевищення такою особою протягом останніх 12 місяців сукупного обсягу оподатковуваних операцій - в сумі 1000000 грн. (без урахування податку на додану вартість).
З огляду на зміст акта перевірки, наявність у позивача обов`язку зареєструватися платником податку на додану вартість податковий орган встановив на підставі суми виручки (1028531,18 грн.), отриманої позивачем у період з липня 2015 року по червень 2016 року на підставі наданих Книг обліку розрахункових операцій та даних Z-звітів денних (фіскальні чеки).
Як зазначалося, Верховний Суд, скасовуючи судові рішення першої та апеляційної інстанцій, вказав на те, що під час вирішення справи судами попередніх інстанцій не досліджувалися документи, на підставі яких податковим органом встановлено перевищення граничного обсягу операцій, який дозволяв не реєструватися платником податку на додану вартість, та не перевірено дотримання відповідачем методології, встановленої пунктом   181.1 статті 181 Податкового кодексу України. Такі обставини входять до предмету доказування у цій справі та підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів. У порушення вищезазначених положень процесуального законодавства судами попередніх інстанцій не перевірено правильності обчислення відповідачем загального обсягу здійснених позивачем операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню (без урахування податку на додану вартість) за період з липня 2015 року по червень 2016 року у порядку, встановленому пунктом   181.1 статті 181 Податкового кодексу України.
Вимоги частин четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою   статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Отже про необхідність дослідження доказів, які були витребувані у позивача ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року,  прямо вказано у постанові Верховного Суду від 05 липня 2022 року.
Відповідно до частини 5 статті 353 КАС України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи.
Отже, на виконання постанови Верховного Суду від 05 липня 2022 року, суд першої інстанції обґрунтовано витребував у позивача докази необхідні для розгляду справи.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 березня 2023 року про витребування доказів направлено Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку та отримано позивачем. Проте позивач витребувані докази не надала, посилаючись на те, що вказані документи не було їй повернуто податковим органом після проведення перевірки.
Водночас відповідач заперечує такі твердження позивача посилаючись на акт перевірки №268/11-28-13-03/ НОМЕР_1 від 31.08.2017, в якому позивач на сторінці 16 власним підписом засвідчила, що надані нею первинні документи, які використані при проведенні перевірки достовірні і повернуті їй після закінчення перевірки в повному обсязі. 
Надаючи оцінку вказаним доводам сторін, апеляційний суд зазначає, що перевірка контролюючим органом була проведена у 2017 році та за її результатами складено акт перевірки від 31.08.2017, відповідно до змісту якого на сторінці 16 позивачем власним підписом засвідчено, що надані нею первинні документи, які використані при проведенні перевірки, повернуті їй після закінчення перевірки в повному обсязі.
У суду відсутні підстави ставити під сумнів повернення контролюючим органом позивачу первинних документів, які були використані при проведенні перевірки, оскільки позивач власним підписом засвідчила їх повернення в повному обсязі.
При цьому суд зауважує, що з 31.08.2017 позивачу було відомо які первинні документи їй було повернуто податковим органом після проведення перевірки та у випадку повернення не всіх документів у позивача було більш ніж достатньо часу для з`ясування цього питання та за необхідності звернення до податкового органу з питання повернення відповідних документів. Натомість позивач звернулася до податкового органу із заявою про повернення первинних документів лише після витребування таких документів ухвалою суду від 29 березня 2023 року.
Також суд звертає увагу, що за приписами Податкового кодексу України ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності (пункт 44.3 статті 44 Податкового кодексу України).
Пункт 44.4 ст. 44 Податкового кодексу України містить застереження, за яким якщо документи, визначені у пункті 44.1 цієї статті, пов`язані з предметом перевірки, проведенням процедури адміністративного оскарження прийнятого за її результатами податкового повідомлення-рішення або судового розгляду, такі документи повинні зберігатися до закінчення перевірки та передбаченого законом строку оскарження прийнятих за її результатами рішень та/або вирішення справи судом, але не менше строків, передбачених пунктом 44.3 цієї статті.
Щодо доводів про те, що до позовної заяви нею було додано копії первинних бухгалтерських документів, а саме: видаткові накладні, квитанції до прибуткових касових ордерів, апеляційний суд зазначає, що видаткові накладні підтверджують  товарність господарських операцій між позивачем та її контрагентами, проте самі по собі не є беззаперечним доказом отримання позивачем доходу, який не перевищує граничний розмір. 
З огляду на викладене, з урахуванням висновків Верховного Суду у цій справі, апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції проте, що витребувані судом докази є необхідними для вирішення спору, а ненадання позивачем без поважних причин витребуваних судом доказів, унеможливлює дослідити первинні документи, які були використані при проведенні перевірки, а отже встановлення судом обставин, які мають значення для вирішення спору, у зв`язку з чим, з урахуванням вимог пункту 9 частини 1 статті 240 КАС України, позовна заява підлягає залишенню без розгляду.
На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.
Керуючись статтями 241-244, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Кіровоградського окружного адміністративного суду від 03 травня 2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров 

                               суддя                                                                      О.В. Головко