Справа № 145/330/23
Провадження № 22-ц/801/1309/2023
Категорія: 101
Головуючий у суді 1-ї інстанції Копилова Л. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року	Справа № 145/330/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О., 
суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,
за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., представника особи, котра не бра-ла участі у справі, але подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 адвоката Куйдана О. І., представника заявниці ОСОБА_2 адвоката Славського М. Г., розглянувши за пра-вилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного прова-дження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, у режимі відеоконференції, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за заявою
ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи 
ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні, 
за апеляційною скаргою особи, котра не брала участі у справі, ОСОБА_1 , її представника адвоката Куйдана Олега Ігоровича на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року, ухвалене у приміщенні суду в смт Тиврові Вінницької області за головування судді Копилової Л. В., повний текст якого складений 30 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

24 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернулася у Тиврівський районний суд Вінницької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту її спільного проживання, постійного перебування на утриманні вітчима ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Спірне Донецької області, виконуючи військовий обов`язок по захисту України у зв`язку із збройною агресією російської федерації. ОСОБА_4 у період з 03 серпня 2013 року по 23 березня 2022 року постійно проживав із матір`ю мати заявниці - ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 23 березня 2022 року вони офіційно зареєстру-вали свій шлюб. Разом з ними проживала і заявниця як донька своєї матері. 
Біологічний батько заявниці ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і відповідно вона будь-якої грошової допомоги від нього не отримувала. Оскільки заяв-ниця, її мати та вітчим проживали однією сім`єю, вели спільний побут, заявниця пере-бувала на утриманні свого вітчима ОСОБА_4 27 лютого 2022 року ОСОБА_4 був мобілізований на військову службу. Встановлення даного факту необхідне ОСОБА_2 для реалізація її права на отримання одноразової допомоги, виплата якої перед-бачена постановою Кабінету Міністрів України  від 28 лютого 2022 року № 168 «Пи-тання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану». З урахуванням наведеного ОСОБА_6 просила суд першої інстанції установити факт її спільного проживання та перебування на утриманні вітчима ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Спірне Донецької області.
Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року заява ОСОБА_2 , її представниці адвокатки Лобанець І. М. задоволена, вста-новлений факт спільного проживання заявниці разом із вітчимом, постійного пере-бування її на утриманні вітчима ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Спірне Донецької області. 
Особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 , її представник адвокат Куйдан О. І. оскаржують рішення суду першої інстанції від 30 березня 2023 року в апеля-ційному порядку, просять дане рішення скасувати повністю, ухвалити нове рішення про залишення без розгляду заяви ОСОБА_2 щодо встановлення факту її пере-бування на утриманні вітчима ОСОБА_4 . Скаржники не погоджуються із рішенням суду першої інстанції, вважають його незаконним, необгрунтованим, та зазначають, що мати скаржниці ОСОБА_1 сама звернулася до особи, яка відповідає за роботу з особовим складом військовослужбовців, та повідомила про наявність у загиблого ОСОБА_4 доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 26 січня 2023 ро-ку ОСОБА_1 із матір`ю приїхали у військову частину для подачі документів на отримання пенсії та одноразової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Мініс-трів України від 28 лютого 2023 року № 168, у зв`язку зі смертю батька доньки. Там же пізніше сім`ї Погуть стало відомо, що на одноразову грошову допомогу претендує ОСОБА_2 шляхом звернення у суд з певними вимогами. Про судове рішення за заявою ОСОБА_2 скаржниці стало відомо 04 травня 2023 року. Із таким рішенням ОСОБА_1 не згідна, суд першої інстанції не залучив її до участі у справі за заявою ОСОБА_2 . Однак скаржниця заперечує факт спільного проживання ОСОБА_2 із вітчимом ОСОБА_4 , у якого є рідна донька, на утримання якої він щомісячно сплачував аліменти. За адресою заявниці в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 не проживав, зареєстрований не був і факт спільного проживання заявниці із ОСОБА_4 , ведення спільного побуту не відповідає дійсності. Оскільки у цій справі убачається наявність спору про право, то заява ОСОБА_2 повинна бути залишена судом без розгляду. ОСОБА_1 та її представник просять апеляційну скаргу задоволити. 
Заявниця ОСОБА_2 , її представниця адвокатка Лобанець І. М. скористалися визначеним цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеля-ційного суду від 08 червня 2023 року, та 19 червня 2023 року подали відзив на апеля-ційну скаргу ОСОБА_1 та її представника адвоката Куйдана О. І., де зазначили, що вважають скаргу необгрунтованою, такою що задоволенню не підлягає. Твердження про непроживання заявниці разом із ОСОБА_4 спростовуються довідками, дода-ними до заяви. Наявність у ОСОБА_4 рідної доньки ( скаржниці ) не є перешкодою для перебування його у сімейних відносинах з падчеркою ОСОБА_2 , утримання її як падчерки. Право на утримання скаржниці батьком не може заперечувати факту перебування ОСОБА_2 на його ж утриманні, тому спору у цій справі немає, такий довід скаржників не знайшов свого підтвердження. Установлення судом факту, про який ОСОБА_2 подала заяву у порядку окремого провадження, не перешкоджає реалізації права ОСОБА_1 як доньки загиблого на отримання одноразової грошової допомоги та призначення пенсії після смерті батька, який загинув під час виконання бойового завдання на війні, розв`язаній російською федерацією. ОСОБА_2 , її адвокатка Лобанець І. М. просять відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 30 березня 2023 року, оскаржуване рішення залишити без змін.
У судове засідання 05 липня 2023 року заявниці ОСОБА_2 , заінтересована особа її матір ОСОБА_3 , скаржниця ОСОБА_1 не з`явилися з невідомих причин, хоча усі вони завчасно повідомлені про місце, день та час розгляду справи, про що у її матеріалах містяться відповідні докази (а. с. 111-115, довідка про доставку електрон-ного листа та рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки на а. с. 125, 126). Причин неявки у суд зазначені учасники справи не повідомили. 15 травня 2023 року представниця ОСОБА_7 адвокат Білоус І. М. в електронній Ураховуючи дум-ку представників ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які не заперечують розгляду справи за відсутності тих її учасників, котрі не з`явилися у судове засідання, на підставі норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути справу у відсутності учасників, які не з`явилися у судове засідання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення на підтримання апеляційної скарги представника скаржниці ОСОБА_1 адвоката Куйдана О. І., заперечення на скаргу представника заявниці ОСОБА_2 адвоката Славського С. Г., дослідивши матеріали справи, ретельно проаналізувавши у сукупності наявні у ній докази та дово-ди учасників справи, перевіривши законність, обґрунтованість оскаржуваного судово-го рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов вис-новку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм проце-суального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`я-сованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і запере-чень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам, воно є помилковим та підлягає безумовному скасуванню із закриттям провадження у цій справі. 
Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції зазначив, що метою встановлення юридичного факту, про який вона просила, є реалізація права ОСОБА_2 на отримання одноразової грошової допомоги, виплата якої передбачена поста-новою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейсь-ким та їх сім`ям під час дії воєнного стану». Суд узяв до уваги, що біологічний батько заявниці - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ( мати заявниці ) 23 березня 2022 року зареєстрували шлюб, про що у Тиврівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький ) вчинений актовий запис № 22. Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть від 06 грудня 2022 року № 7410, довідкою про причину смерті від 06 грудня 2022 року № 7410 та виданим Виконавчим комітетом Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області свідоцтвом про смерть від 13 грудня 2022 року серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 , виконуючи військовий обов`язок, заги-нув ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Спірне Донецької області. За наявними у матеріалах справи витягом з реєстру територіальної громади від 13 грудня 2022 року, довідкою про склад сім`ї від 13 грудня 2022 року № 1814 у період з 21 вересня по 13 грудня 2022 року ОСОБА_4 був зареєстрований за постійним місцем проживання заявниці та її матері в АДРЕСА_1 . Окремо суд зауважив, що ОСОБА_2 не працює, самостійно доходу не отримує, на обліку у Пенсійному фонді України не перебуває, пенсії не отримує, була студенткою з 01 вересня 2019 року та термін її навчання закінчився 30 червня 2023 року.
Суд першої інстанції зазначив, що пунктом восьмим постанови Пленуму Верхов-ного суду України від 31 березня 1995 року № 5 « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із наступними змінами судам роз`яснено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, як-що допомога, яка надавалася, була для заявника постійним і основним джерелом засо-бів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування для заявника була допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Суд зробив висновок, що заявниця ОСОБА_2 як падчерка загиблого ОСОБА_4 протягом життя постійно отримувала допомогу від нього, яка була джерелом засобів для її існування, інших засобів для існування вона не мала, тому суд визнав за можливе задовольнити заяву про встановлення факту її перебування на утриманні загиблого.
Відповідно до норм статті 367 ЦПК України, якими визначені межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність, обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учас-ники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випад-ках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інс-танції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підста-вою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального пра-ва. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого проваджен-ня, суд апеляційної інстанції переглядає справу у повному обсязі. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчений розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку пов-ністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Ко-дексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від до-водів апеляційної скарги. 
 
Вивчивши матеріали цієї справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, коле-гія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення, як зазначалося вище, підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
 
Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть від 06 грудня 2022 року № 7410 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зоні військових дій у селищі Спірному До-нецької області. Відповідно до довідки про смерть від 13 грудня 2022 року № 113 про смерть ОСОБА_4 у Книзі реєстраців актів про смерть за 2022 рік у Виконавчому комітеті Сутисківської селищної ради Вінницького району Вінницької області зробле-ний відповідний запис за № 113, місце смерті зазначене селище Спірне Донецької області. 
 
У витягу з реєстру № 2022/002030937 Сутисківської територіальної громади від 13 грудня 2022 року значиться ОСОБА_4 , зареєстрований з 21 вересня по 13 грудня 2022 року у квартирі АДРЕСА_2 , який у Тиврівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмель-ницький ) 23 березня 2022 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_3 , про що складений актовий запис № 22 та видане свідоцтво про шлюб від 23 березня 2022 року серії НОМЕР_2 . За довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому примі-щенні/будинку осіб від 13 грудня 2022 року № 1814 у квартирі АДРЕСА_2 мешкає сім`я ОСОБА_3 ( власниця ) із дочкою ОСОБА_2 , усього дві особи. У цій довідці вказано, що за цією ж адресою був зареєстрований та про-живав ОСОБА_8 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого у грудні 2008 року Виконкомом Сутисківської селищної ради Тиврівського району Вінницької області, ОСОБА_4 є батьком особи, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . За рішенням Тиврівсь-кого районного суду Вінницької області від 14 серпня 2009 року ОСОБА_4 , мешка-нець АДРЕСА_3 , сплачував матері їхньої спільної доньки ОСОБА_10 аліменти на утримання дитини у розмірі 25% усіх видів заробітку ( до-ходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з 15 липня 2009 року до її повноліття. 
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту спільного проживання, постійного перебування на утриманні ОСОБА_4 , заявниця ОСОБА_2 вказувала, що встановлення таких фактів необхідне їй для отримання матеріальної виплати, одноразової грошової допомоги унаслідок смерті ОСОБА_4 , який загинув під час виконання бойового завдання на війні, розв`язаній російською федерацією. Заяву про встановлення факту ОСОБА_2 пред`явила до суду за правилами окремого провадження. Суд першої інстанції визнав доведеними вимоги заявниці та рішенням від 30 березня 2023 року задоволив їх у повному обсязі. 
Апеляційний суд не погоджується із рішенням суду першої інстанції від 30 березня 2023 року, визнає його необгрунтованим, помилковим з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсут-ності неоспорюваних прав.
Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) пе-ребування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призна-чення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціаль-ному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) прожи-вання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюю-чих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що за-значені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або у паспорті; 7) на-родження особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєс-трації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи у певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. 
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких зале-жить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право. Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосу-ванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосу-вання відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 ( провадження № 14-567цс18 ) зроблений висновок, що у порядку окремо-го провадження розглядаються справи про встановлення фактів за наявності певних умов. А саме якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тоб-то, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Таким чином справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
-встановлення факту не пов`язується із подальшим вирішенням спору про пра-во. Якщо під час розгляд справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встанов-лення факту пов`язане з необхідністю вирішення у судовому порядку спору про пра-во, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати по-зов на загальних підставах;
-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який по-свідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про вста-новлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому у цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови ( від-сутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо );
-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку вста-новлення юридичних фактів. 
Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забез-печує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі ( смерті ), інвалід-ності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військово-службовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні ( або перевірочні ) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у війсь-ковому резерві здійснюється у порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». У статті 1 цього Закону визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність ( функція ) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу у суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із частиною першою статті 16 Закону України «Про соціальний і право-вий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встанов-лення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні ) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється осо-бам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Відповідно до пункту першого частини другої цієї статті одноразова грошова допомога призначається і ви-плачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов'-язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби.
Статтею 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослуж-бовців та членів їх сімей» передбачено, що у випадках, зазначених у підпунктах пер-шому-третьому пункту другого статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. Члени сім`ї та батьки загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`яза-ного або резервіста визначаються відповідно до Сімейного кодексу України, а утри-манці - відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалід-ності (далі - допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні ( або перевірочні ) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві визначений Порядком, затвердженим постановою Ка-бінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975. Відповідно до цього Поряд-ку одноразова грошова допомога призначається у разі:
1)загибелі ( смерті ) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов'-язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок пора-нення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків війсь-кової служби;
2)смерті військовослужбовця, що настала у період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце у період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`яза-них із проходженням військової служби;
3)загибелі ( смерті ) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні ( або перевірочні ) та спеціальні збори чи для проходження служби у війсь-ковому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служ-би у військовому резерві.
У разі наявності рішення суду, яке набрало законної сили, з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого ( померлого ), яким призначається та виплачується допомога, подають уповнова-женому органові документи, копії документів, зазначені в абзацах другому-шістнад-цятому цього пункту, та копію відповідного рішення суду.
Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 з нас-тупними змінами урегульовані питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану. Зокрема, пунктом другим постанови установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті першому цієї постанови, виплачується одноразова грошова допо-мога в розмірі 15 000 000,00 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво держа-ві-агресору.  Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті першо-му цієї постанови, у період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.
Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або у судовому порядку.
Виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої у цьому пункті, здійсню-ється також сім`ям осіб, зазначених у пункті першому цієї постанови, які померли внаслідок поранення ( контузії, травми, каліцтва ), отриманого у період дії воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення ( здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених захо-дів, не пізніше ніж через один рік після поранення ( контузії, травми, каліцтва ).
Частиною шостою статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий за-хист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що одноразова грошова до-помога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими цен-тральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими фор-муваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, війсь-ковими формуваннями та правоохоронними органами, у яких передбачено прохо-дження військової служби військовослужбовцями, навчальних ( або перевірочних ) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. 
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (да-лі - КАС України) передбачене право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повно-важень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністратив-них судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізич-них чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рі-шень ( нормативно-правових актів індивідуальної дії ), дій чи бездіяльності ( пункт перший частини першої цієї статті ).
Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого само-врядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень ( пункт сьомий частини першої статті 4 КАС України ).
Міністерство оборони України та його місцеві органи є спеціально уповноваже-ним суб`єктом на вирішення питань із матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Порядком № 975, постано-вою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168. Це ж стосується й виплат, які мають на меті отримати заявниця ОСОБА_2 у разі позитивного вирі-шення порушеного нею питання у судовому порядку, а також рідна донька загиблого на війні із росією, а особа, яка подала апеляційну скаргу у цій справі, ОСОБА_1 . 
У справі № 287/167/18-ц ( провадження № 14-505цс19 ), залишаючи без змін по-станову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах тридцять третьому - тридцять п`ятому постанови від 30 січня 2020 року вказала: «Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто, суддя повинен перевірити, чи може узага-лі ця заява розглядатися у судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повнова-жень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу уже відкри-то, - закриває провадження у ній». 
Визначаючи чи пов`язується із встановленням зазначених у цій справі фактів виникнення у заявниці певних цивільних прав та обов`язків, суд застосовує положен-ня статті 1 ЦК України. За змістом якої цивільним законодавством регулюються осо-бисті немайнові та майнові відносини, засновані на юридичній рівності, вільному во-левиявленню, майновій самостійності їх учасників ( цивільні відносини ). Тобто цивільними відносинами є відносини, які відповідають наведеним критеріям. Відпо-відно за загальним правилом у порядку цивільного судочинства не підлягають вирі-шенню спори ( розгляду заяви ), що виникають не з цивільних, земельних, трудових, сімейних або житлових правовідносин.
Усі інші спори, що виникають у публічно-правових відносинах за участі осіб, підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства виключно у тих випадках, коли безпосередньою нормою процесуального праа визначено, що вирішення такого спору належить здійснювати саме у порядку цивільного судочинства.
Вимоги ОСОБА_2 пов`язані з доведенням наявності підстав для визнання (підтвердження) за нею певного соціально-правового статусу, не пов`язаного із будь-якими цивільними правами та обов`язками, їх виникненням, існуванням та припи-ненням. У такій справі належними учасниками є не лише усі особи, які претендують на отримання установленої державою одноразової грошової виплати у зв`язку зі смер-тю певної особи під час участі у бойових діях через збройну агресію російської феде-рації, але й державні органи, які уповноважені на вирішення питань з таких виплат, зокрема, Міністерство оборони України, його територіальні ( місцеві ) органи. За своїм предметом та можливими правовими наслідками такі вимоги пов`язані з пуб-лічно-правовими відносинами заявниці з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства. Оскільки особа, яка не брала у часті у справі, але подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 як рідна до нька загиблого ОСОБА_4 оспорює одноособове право заявниці на таку виплату, то така справа має розглядатися виключно у позовному провадженні через наявність спору про право кожної із осіб, які вважають себе такими, які вправі отримати одно-разову грошову виплату. 
Тож у спірних правовідносинах метою звернення заявниці до суду є підтвер-дження її певного соціального статусу, який має правове значення виключно у публіч-но-правових відносинах, оскільки впливає на підтвердження і можливість реалізації прав у сфері соціального забезпечення. Убачається недопустимим ініціювання судо-вого провадження у порядку цивільного судочинства з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у провадженні у порядку адміністративного судо-чинства.
З урахуванням наведеного, вимоги ОСОБА_2 про встановлення фактів про-живання її разом із вітчимом, а також перебування її на утриманні ОСОБА_4 , який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національ-ної безпеки і стримування збройної агресії російської федерації, не підлягають вирі-шенню у порядку цивільного судочинства.
За таких обставин необхідно закрити провадження у цивільній справі окремого провадження, оскільки цей спір підлягає розгляду у порядку адміністративного, а не цивільного судочинства. Аналогічні висновки викладені у постанові Об`єднаної Па-лати Верховного Суду від 23 травня 2022 року у справі № 539/4118/19.
Суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'-язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм мате-ріального права ( частина четверта статті 367 ЦПК України ), а також у разі необ-хідності урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у поста-нові суду касаційної інстанції - Верховного Суду.
Пунктом четвертим частини першої статті 373 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право ска-сувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити прова-дження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. Частинами першою, другою статті 377 цього Кодексу визна-чено, що рішення суду першої інстанції, яким закінчений розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, перед-бачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасу-вання рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріаль-ного та процесуального права на підставі установлених ним фактичних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність безумовних підстав для скасування рішення суду першої інстанції та закриття цивільного провадження у цій справі, оскільки спір підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. 
Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, котра не брала участі у справі, ОСОБА_1 , її представника адвоката Куйдана Олега Ігоровича задовольнити частково. 
Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 30 березня 2023 року скасувати.
Провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 , за участі заінтересованої особи ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_2 спільно проживала та постійно перебувала на утриманні ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Спірне Донецької області, закрити. 
Роз`яснити ОСОБА_2 її право звернутися з відповідним позо-вом до суду адміністративної юрисдикції. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складений 05 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                            С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський