Справа № 751/3045/23 	Головуючий у 1 інстанції Маслюк Н.В. 	
Провадження № 33/4823/545/23 	  	
Категорія - ч. 5 ст. 126 КУпАП.         	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2023 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд під головуванням судді  Оседача М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника – адвоката Кравченка В.В. в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 червня 2023 року,-

                                   В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення, відповідно до ст.36 КУпАП, у виді штрафу у розмірі 40 800 грн.
На підставі п.12 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»            ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору.

Місцевим судом встановлено, що 17 квітня 2023 року, о 03 год. 29 хв., в м. Чернігові, по вул. Незалежності, 10, ОСОБА_1 керував транспортним засобом Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами, будучи позбавленим права керування транспортними засобами від 04.08.2022 Деснянським районним судом              м. Чернігова, вчинив порушення повторно протягом року, що підтверджується постановою БАД 151001 від 26.06.2022 року, чим порушив п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху.
Також 17 квітня 2023 року, о 03 год. 29 хв., в м. Чернігові, по            вул. Незалежності, 10, ОСОБА_1 керував транспортним засобом            Opel Vectra, д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законодавством порядку із застосуванням спеціального технічного приладу Драгер Alcotest 6810 №ARCE 0238, тест №3445, результат 2,01‰ проміле, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник – адвокат Кравченко В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну, необґрунтовану та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного складу даних адміністративних правопорушень.  Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки він є військовослужбовцем і того дня виконував невідкладні завдання свого керівництва. При цьому зазначає, що працівниками поліції не було роз`яснено його підзахисному причини зупинки транспортного засобу та процесуальні права і не надано можливості скористатися правом на допомогу адвоката, чим було порушено право на захист останнього. Також, посилається на те, що відеозапис працівників поліції є нарізаним і не містить в собі обставини безперервності ведення відеозйомки. Окрім цього, просить врахувати характеризуючі дані свого підзахисного.

У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його захисник не з`явились, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. 

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно ст.ст. 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.

Дані вимоги Закону місцевим судом дотримано у повному обсязі. 

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень ґрунтуються на сукупності зібраних в справі та досліджених в судовому засіданні достатніх та достовірних доказів, яким дана правильна юридична оцінка.

Що стосується доводів апеляційної скарги про закриття справи, у зв`язку із вчиненням дії особою в стані крайньої необхідності, то на думку суду апеляційної інстанції, вони не є переконливими, з огляду на таке.

Відповідно до ст.17 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності.

Згідно ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Так, в постанові від 21 грудня 2018 року в справі № 686/5225/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зауважив, що у разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.

Інститут крайньої необхідності покликаний сприяти підвищенню соціальної активності учасників суспільних відносин, є гарантією правового захисту людини, що бере участь у запобіганні шкоди правам громадян, інтересам держави й суспільства.

Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам.

Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.

Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.

Суд критично відноситься до доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 діяв в стані крайньої необхідності, оскільки з відеозапису, долученого працівниками поліції до матеріалів справи, вбачається, що останній на місці події не зазначав, що діє у стані крайньої необхідності та не повідомляв працівників поліції про те, що він є військовослужбовцем і безпосередньо, на час зупинки транспортного засобу, виконує невідкладні завдання свого керівництва, а лише вказував, що підвозить свою знайому додому.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 в протоколі про адміністративне правопорушення, у графі пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності також не зазначав, що діє в стані крайньої необхідності, а власноручно написав «визнаю вину».

Таким чином, зважаючи на конкретні обставини справи, адміністративні правопорушення, які вчинив ОСОБА_1 є умисною, суспільно небезпечною дією, а тому зазначені у апеляційній скарзі обставини не можуть вважатись такими, що є підставою для закриття справи, у зв`язку з вчиненням дій особою в стані крайньої необхідності.

Також, посилання апелянта про те, що зупинку транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , було здійснено безпідставно не заслуговують на увагу, оскільки останнього працівниками поліції було зупинено саме за порушення комендантської години, що має місце у рапорті працівника поліції, а також і на відеозаписі, що свідчить про законність зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 о.

Як слідує із протоколу про адміністративне правопорушення, у ньому міститься відмітка про те, що ОСОБА_1 було роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП, що також має місце і на відеозаписах працівників поліції, де останній будь-яких зауважень не висловлював та не ставив питання щодо надання йому адвоката, що свідчить про те, що він не мав бажання скористатися правовою допомогою адвоката, у зв`язку з чим доводи захисника у апеляційній скарзі є надуманими.

Твердження апелянта про те, що відеоматеріали не можуть слугувати належними доказами, так як відеофіксація не здійснювалась безперервно є непереконливими, оскільки відеозаписи є лише одними із доказів на підтвердження даних, викладених у протоколах про адміністративні правопорушення, складених уповноваженою на те особою.

Також, на відеозаписах чітко зафіксовано, як ОСОБА_1 проходить відповідний огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер», результат огляду – 2,01 проміле. Окрім цього, ОСОБА_1 під час спілкування із працівниками поліції не вказував, що  діє у стані крайньої необхідності, а зазначав, що вживав алкоголь і підвозить свою знайому додому.

Відтак, доводи апелянта про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останнього слід розцінювати, як намагання уникнути ОСОБА_1 встановленої законом відповідальності за скоєне.

Отже, викладені обставини вказують на те, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_1   винним у скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП, оскільки він керував транспортним засобом, не маючи права керування ним та будучи позбавленим такого права, знов ж таки, керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.9 «а» Правил дорожнього руху, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Адміністративне стягнення ОСОБА_1 призначено у відповідності з вимогами ст.33 КУпАП, з урахуванням вимог ст.36 КУпАП, у розмірі, визначеному санкцією ч.5 ст.126 КУпАП, яка є найбільш суворою, з врахуванням характеру вчиненого правопорушення, його особи, ступеня вини, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як   ОСОБА_1 , так і іншими особами.

Враховуючи, що при розгляді справи судом першої інстанції не допущено порушень вимог ст. 280 КУпАП, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність особи, що притягується до адміністративної відповідальності у вчинених правопорушеннях, кваліфікацію дій та необґрунтованість накладеного стягнення, підстав для скасування, або зміни постанови суду не вбачається.  

На підставі викладеного, керуючись статтею 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд – 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника – адвоката Кравченка В.В. в інтересах особи, що притягується до адміністративної відповідальності                ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а постанову Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 червня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за                     ч.5 ст. 126, ч. 2 ст. 130 КУпАП  – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.     

Суддя	М. М. Оседач