Справа № 130/3420/21
Провадження № 22-ц/801/1343/2023
Категорія: 21
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року	Справа № 130/3420/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача Денишенко Т. О.,        
суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П., 
за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкри-тому судовому засіданні у м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля 
Агропродукт», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо
предмета спору, на стороні відповідача державного реєстратора Чечельницької
селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка Сергія Ана- 
толійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватного 
підприємства«Агротал» про витребування земельної ділянки з чужого незакон-
ного користування, скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію 
права оренди, 
за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з обмеженою відповідаль-ністю «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського Олексія Валерійовича на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 квітня 2023 року, постанов-лене за відсутності учасників справи у приміщенні суду у м. Жмеринка Вінницької області за головування судді Грушковської Л. Ю., 

В С Т А Н О В И В:

07 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулася у Жмеринський міськрайонний суд Він-ницької області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ( далі - ТОВ ) «По-ділля Агропродукт», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні відповідача - державного реєстратора Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюка С. А., Товариства з обмеженою відпові-дальністю «Агротал», Приватного підприємства (далі - ПП) «Агротал», про витребування зе-мельної ділянки з чужого незаконного користування, скасування рішення державного реєс-тратора про реєстрацію права оренди, посилаючись на наступні обставини. На підставі дер-жавного акту на право власності на земельну ділянку від 04 грудня 2007 року серії ЯД № 360461З ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки площею 3,7770 га, з кадастровим номером 0521084500:05:001:0057 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогоспо-дарського виробництва, розташованої на території Потоківської сільської ради Жмеринсько-го району Вінницької області. У 2015 році позивачка уклала договір оренди своєї земельної ділянки терміном на сім років із ТОВ «Агротал». Нещодавно позивачка дізналася, що обробі-ток її земельної ділянки здійснює ТОВ «Поділля Агропродукт», із яким ОСОБА_1 жодних договорів щодо передачі йому в оренду земельної ділянки не підписувала, згоду на обробіток не надавала. Із отриманого витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно убачається, що право оренди земельної ділянки ОСОБА_1 зареєстроване за ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі додаткової угоди ( про заміну сторони та внесення змін до дого-вору оренди землі ) від 03 квітня 2018 року. Окрім того установлено, що позивачка 01 січня 2017 року уклала договір оренди своєї земельної ділянки із ПП «Агротал». Однак договору оренди 01 січня 2017 року з ПП «Агротал» ОСОБА_1 не підписувала та не укладала. Право оренди земельної ділянки позивачки за ТОВ «Поділля Агропродукт» зареєстроване на підставі договору № б/н від 01 січня 2017 року та додаткової угоди ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі ) до договору оренди землі від 03 квітня 2018 року державним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області ( зараз - Чечельницька селищна рада Гайсинського району Вінницької області ) Фаренюком С. А., індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36432768 від 02 серпня 2017 року. ОСОБА_1 стверджує, що договір, додаткову угоду до договору з ТОВ «Агротал», ТОВ «Поділля Агропродукт» вона не підписувала, а також не ба-жала продовжувати договір з ТОВ «Агротал». На думку позивачки, її підписи у зазначених правочинах підроблені з метою незаконного використання належної їй земельної ділянки понад строк, установлений первинним договором з ТОВ «Агротал».
Посилаючись на чинні норми законодавства, які регулюють питання оренди землі, відповідні договірні відносини та порядок державної реєстрації права оренди, на певні пра-вові висновки суду касаційної інстанції з подібних правовідносин, ОСОБА_1 просила суд першої інстанції її позов задоволити, витребувати з чужого незаконного користування у ТОВ «Поділля Агропродукт» належну їй на праві власності земельну ділянку та скасувати рішен-ня державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С. А. від 02 серпня 2017 року за індексним № 36432768, стягнути з відпо-відача на її користь у повному обсязі понесені у справі судові витрати. 
Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 квітня 2023 року позов  ОСОБА_1 задоволений повністю; витребувано з чужого незаконного користу-вання у ТОВ «Поділля Агропродукт» земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку від 04 грудня 2007 року серії ЯД № 360461, площею 3,7770 га, кадастровий номер 0521084500:05:001:0057, розта-шовану на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області; скасоване рішення державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С. А. від 02 серпня 2017 рокупро державну реєстрацію права оренди за індексним номером 36432768. З ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 стягнутий сплачений нею у дохід держави під час звернення у суд з даним позовом судовий збір у сумі 1816,00 гривень, витрати за проведення судової експертизи у розмірі 5663,10 гривень та понесені витрати з оплати професійної правничої допомоги у розмірі 10000,00 гривень. 
Не погоджуючись із ухваленим 28 квітня 2023 року рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ТОВ «Поділля Агропродукт» адвокат Барішевський О. В. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати дане рішення, ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. У скарзі також викладене клопотання про зменшення розміру витрат позивачки на правничу допомогу до 3000,00 гривень. Скаржник вважає оскаржуване рішення необгрунтованим, ухваленим без повного, всебічного з`ясуван-ня усіх обставин справи, з порушенням норм процесуального права, а висновок проведеної у справі технічної та почеркознавчої експертизи від 22 березня 2023 року № 6318/6319/22-21 таким, що має ряд суттєвих недоліків, складений з недотриманням експертами певних вимог нормативно-правових документів та методичних положень у галузі почеркознавчої експер-тизи, тому викликає сумніви у його правильності, вказує на упередженість експертів, які приймали участь у складанні цього висновку. І хоча статтею 110 ЦПК України передбачено, що висновок експерта не має для суду заздалегідь установленої сили і оцінюється судом ра-зом з іншими доказами за правилами, установленими статтею 89 цього Кодексу, не дивля-чись на неогрунтованість висновку проведеної у цій справі почеркознавчої експертизи, суд беззаперечно урахував його у якості доказу, що вказує на однобічний розгляд справи, неправильне дослідження та оцінку доказів.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Поділля Агропродукт» адвокат Барішевський О. В. заперечує правильність стягнення із товариства на користь позивачки у повному обсязі витрат на оплату правничої допомоги у сумі 10000,00 гривень, вказує на непідтвердження належними первинними документами визначеного розміру відшкодування таких витрат, через що така вимога не може бути задоволена судом. Наявність лише договору про надання правничої допомоги та акту приймання-передачі наданих послуг без відображення у вка-заних документах усього комплексу здійснених представником дій у ході судового процесу не підтверджує фактичних витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу адвоката. Заявлений до стягнення розмір витрат на правничу допомогу необгрунтований, непропорційний до пред-мета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг ре-зультат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Скаржник наголошує, що предметом розгляду є немайнові вимоги, складність спра-ви не відповідає визначеному розміру правничої допомоги, представник позивачки не ужи-вав додаткових зусиль для надання суду значного обсягу доказів крім висновку почеркознав-чої експертизи. За позицією представника відповідача витрати позивачки на правничу допомогу завищені, необгрунтовані та підлягають зменшенню щонайменше у три рази. 
Позивачка ОСОБА_1 , її представники адвокати Якименко К. В., Цвик А. О., Бурка В.Р., треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні ТОВ «Поділля Агропродукт» - ТОВ «Агротал», ПП «Агротал», державний реєстратор Чечель-ницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С. А. не скорис-талися визначеним цивільним процесуальним законом правом, забезпеченим ухвалою апеля-ційного суду від 19 червня 2023 року, на подання відзивів на апеляційну скаргу у цій справі, такі відзиви упродовж установленого судом строку суду апеляційної інстанції не надходили, проте їх відсутність відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції на предмет його законності й об-грунтованості судом апеляційної інстанції. Учасники справи у дане судове засідання 12 лип-ня 2023 року не з`явилися з невідомих причин, хоча про місце, день та час перегляду справи усі вони повідомлені в установленому порядку, завчасно, про що свідчать належні докази, додані до матеріалів справи ( а. с. 120 - 131 ). Будь-які заяви, у тому числі про відкладення розгляду справи, до апеляційного суду не над-ходили. Керуючись нормами статті 372 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу без участі її сто-рін, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відпо-відача. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши у сукупності наявні у ній докази, ретельно перевіривши законність, обґрунтованість оскар-жуваного судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ТОВ «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського О. В. на судове рішення від 28 квітня 2023 року підлягає частковому задоволенню. 
Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрун-тованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28 квітня 2023 року не повністю відповідає зазначеним вимогам, воно підлягає частковій зміні, зокрема, й стосовно розподілу судових витрат позивачки з оплати професійної правничої допомоги. 
У цій цивільній справі мають місце наступні фактичні обставини.
ОСОБА_1 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 04 грудня 2007 року серії ЯД № 360461, виданого відповідно до розпорядження Жмеринської районної державної адміністрації від 27 лютого 2006 року № 82, на праві власності належить земельна ділянка площею 3,7770 га, з кадастровим номером 0521084500:05:001:0057, що розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна убачається, що державним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінниць-кої області Фаренюком С. А. за ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі договору оренди землі від 01 січня 2017 року № б/н та додаткової угоди ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі ) від 03 квітня 2018 року № б/н зареєстроване право оренди земель-ної ділянки ОСОБА_1 строком на сім років з правом його пролонгації, з правом передачі земельної ділянки у піднайм ( суборенду ). Індексний номер рішення державного реєстратора від 02 серпня 2017 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень 36432768.
Відповідно до висновку експертів Вінницького відділення Київського науково-дослід-ного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 22 берез-ня 2023 року № 6318/6319/22-21 підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 01 січня 2017 року № б/н, укладеному між нею та ПП «Агротал», виконаний рукописним способом без поперед-ньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди ) від 03 квітня 2018 року № б/н до договору оренди землі, укладеній між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агро-продукт» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 01 січня 2017 року № б/н, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_1 у додатковій угоді ( про заміну сторони та внесення змін до до-говору оренди ) від 03 квітня 2018 року до договору оренди землі, укладеній між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
Таким чином суд першої інстанції установив, що договір оренди землі від 01 січня 2017 року № б/н та додаткову угода ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди ) від 03 квітня 2018 року № б/н до договору оренди землі позивачка ОСОБА_1 не підпи-сувала, відповідно умов зазначених правочинів вона не узгоджувала, що свідчить про відсут-ність у неї волевиявлення на укладенння договору та додаткової до нього угоди ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди ). Тобто договір оренди землі від 01 січня 2017 року, укладений, нібито, між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», а також додаткова угода ( про заміну сторони та внесення змін до договору оренди ) від 03 квітня 2018 року до договору оренди землі, укладена, нібито, між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропро-дукт» є такими, що не укладені. До такого висновку суд першої інстанції дійшов, керуючись нормами статей 15, 16, 202, 203, частини другої статті 207, частинами першими статей 638, 387 ЦК України, частини четвертої статті 263 ЦПК України, Законів України «Про оренду землі», «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», беручи до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/ 2047/16-ц, Верховного Суду, викладені у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц. Як наслідок здійснення державної реєстрації цих правочинів порушує право позивачки на вільне користування власною земельною ділянкою. Як неукладені оспорювані, наразі, правочини не підлягали державній реєстрації, тому вона підлягає скасуванню. Суд у рішенні від 28 квітня 2023 року, пославшись на вимоги цивільно-го процесуального закону, вирішив питання про розподіл понесених позивачкою судових витрат по сплаті у дохід держави судового збору у зв`язку із пред`явленням у суд позову, оплаті проведеної судової технічної і почеркознавчої експертизи. Крім цього суд у повному розмірі стягнув заявлені позивачкою до відшкодування понесені нею витрати з оплати про-фесійної правничої допомоги, що склали 10000, 00 гривень. 
Маючи на увазі заявлення ОСОБА_1 негаторного позову, ураховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/204716-ц, слід визнати такий підхід суду до ситуації, що має місце у цій справі, законним, безпомилковим; висновки суду першої інстанції у контексті викладу цієї постанови є правильними, обгрунтованими, такими, що відповідають вимогам закону та принципу справедливості. Убачається доцільним зауважити, що негаторний позов може бути заявлений упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця, власника земельної ділянки. Власниця земельної ділянки ОСОБА_1 , спростовуючи факт укладення нею договору оренди земельної ділянки та додаткової угоди до першого, у мотивах негатор-ного позову, виходячи із дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки, вправі захищати своє порушене право на самостійне користування земельною ділянкою. 
У вирішенні цієї справи належить застосувати норми права, які регулюють наявні між її сторонами правовідносини, з урахуванням правових висновків у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц ( провадження № 14-452цс18 ), від 12 червня 2019 року у справі № 653/1096/16-ц ( провадження № 14-181цс18 ), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц ( провадження № 14-473цс18 ), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц ( провадження № 14-499цс19 ). В указаних судових рішеннях зазначено, що якщо договір через непідписання його стороною є неукладеним, то належним способом за-хисту порушеного права є повернення земельної ділянки, тому ОСОБА_1 й посилалася у по-зовній заяві на статтю 391 ЦК України, окремі вищезазначені норми чинного законодавства, висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц.
Як уже зазначалося, звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що не підписувала договір оренди землі, додаткову до нього угоду, тому він є неукладеним. Отже належить зробити висновок, що земельна ділянка позивачки безпідставно перебуває у фак-тичному користуванні відповідача, тому має бути повернута їй як власниці, незважаючи на те, що у прохальній частині позову ОСОБА_1 просила витребувати з чужого незаконного користування належу їй земельну ділянку.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання правочину недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил статей 229-233 ЦК України про правочини, вчи-нені з дефектом волі - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. Тобто як у частині першій статті 215 ЦК України, так і в статтях 229-233 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів у випадках, коли існує волевияв-лення учасника правочину, зафіксоване у належній формі ( що підтверджується, зокрема, шляхом вчинення ним підпису на паперовому носії ), що, однак, не відповідає волі цього учасника правочину. Тож унаслідок такого правочину учасники набувають права і обов`язки, які натомість не спричиняють для них правових наслідків. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених нею цивільних прав та обов`язків, то правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою узагалі не набуті, а правовідносини за ним не виникли.
У випадку заперечення самого факту укладення правочину, як і його виконання, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочи-ну, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом ви-кладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній части-ні судового рішення. Порушенням права у такому випадку є не саме по собі існування пись-мового тексту правочину, волевиявлення позивача щодо якого не було, а вчинення конкрет-них дій, які порушують право позивача. Протилежне тлумачення означало б, що суд надає документу, підробку якого установлено належним чином, статус дійсного, визнає настання відповідних правових наслідків за відсутності як волевиявлення, так і інших законних підстав для цього та покладає на особу нічим не обґрунтований обов`язок застосувати для уникнення настання правових наслідків за підробленим документом ті самі способи захисту, що й в умовах, коли правочин дійсно вчинений, а його правомірність презюмується. Зазначе-ний правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц ( провадження № 14-499цс19 ) та від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц ( провадження № 14-79цс21 ).
Отже установивши, що ОСОБА_1 не підписувала договору оренди землі, додаткову угоду до договору оренди, тобто, не виявляла свою волю до вчинення даних правочинів, суд першої інстанції не помилився, вказавши, що такі угоди є неукладеними. 
У постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц ( провадження № 14-499цс19 ) Велика Палата Верховного Суду вказала: «Враховуючи підстави позову, наведені позивачем у позовній заяві та у додаткових поясненнях, а також заперечення відповідача, по-зивач у цій справі наполягає на поверненні йому земельних ділянок, вважаючи, що ці ділян-ки знаходяться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав. Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем ( тимчасовим володільцем ) треба роз-глядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ді-лянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник зе-мельних ділянок, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок».
Водночас у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц ( провадження № 14-20цс21 ) наголошено на тому, що у цивільному процесуальному законодавстві діє принцип jura novit curia ( суд знає закони ), який полягає у тому, що суд знає право; суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору бе-звідносно до посилання сторін; суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спо-ру ( da mihi factum, dabo tibi jus ). Активна роль суду у цивільному процесі проявляється, зо-крема, у самостійній кваліфікації ним правової природи відносин між позивачем та відпові-дачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. У за-значеній постанові Велика Палата Верховного Суду зробила такі висновки: «При вирішенні цивільного спору суд у межах своїх процесуальних повноважень та у межах позовних вимог, встановлює зміст ( правову природу, права та обов`язки ) правовідносин сторін, які виплива-ють із встановлених обставин та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець посилається саме на норму права, що є значно конкретизова-ним, а ніж закон. Більше того, виходячи з положень ЦПК України, така функціональність су-ду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить своє відображення у судовому рішенні, зокрема, у його мотивувальній і резолютивній части-нах. Тому обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуван-ню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спір-них правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки згідно з принципом jura novit curia неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовід-носин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юри-дичних норм. Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми пра-ва, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх право-ву кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуаль-ного права, предметом регулювання яких є відповідні право-відносини».
Задля усунення хибного способу захисту інтересів позивачки у цій справі, на виконання та з метою дотримання принципу jura novit curia ( «суд знає закони» ), свого обов`язку засто-сувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм, апеляційний суд дійшов вис-новку про необхідність змінити у певній частині оскаржуване рішення суду першої інстанції від 28 квітня 2023 року, ураховуючи, що у такому випадку матиме місце ефективне виконан-ня рішення суду.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( у редакції на час укладення додаткової угоди ) державній реєстрації прав підлягають речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, зокрема, право оренди земельної ділянки, право постійного ко-ристування та право оренди ( суборенди ) земельної ділянки. Статтею 22 цього Закону перед-бачено, що документи, які подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, установленим законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться у документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не установлено законом. Пунктом першим частини першої статті 27 цього ж Закону установлено, що підставою для реєстрації права власності та інших речових прав є укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації.
Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним ( частина перша статті 387 ЦК України ).
Як правильно установлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивачка ОСОБА_1 умови договору оренди та додаткової угоди до договору не по-годжувала, волю на вчинення правочинів не виявляла, що підтверджується висновком екс-пертів за результатами проведеної судової технічної та почеркознавчої експертизи у цій справі від 22 березня 2023 року № 6318/6319/22-21.
Мотиви апеляційної скарги на судове рішення від 28 квітня 2023 року стосуються недо-веденості позовних вимог ОСОБА_1 саме через висновок зазначеної судової експертизи, який, на думку представника відповідача адвоката Барішевського О. В., не можна брати до уваги у зв`язку з його неналежністю, порушенням порядку зібрання та дослідження матері-алів, представлених експертам Лозінській А. В. та Сімчук Л. Ю.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вказа-ний висновок є необґрунтованим, таким, що викликає сумніви, вказує на упередженість екс-пертів, а суд першої інстанції, нібито, безпідставно беззаперечно урахував у якості доказу не-обгрунтований висновок почеркознавчої експертизи, що вказує на однобічний розгляд спра-ви, неправильне дослідження та оцінку доказів та врешті призвело до винесення помилково-го рішення.
Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техні-ки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду ( стаття 1 Закону України «Про судову експер-тизу» ). Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.
За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовле-ний на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Згідно зі статтею 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнаний неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому са-мому або іншому експерту ( експертам ). Якщо висновок експерта буде визнаний необґрун-тованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви у його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові ( експертам ).
Належність доказів - це спроможність фактичних даних містити інформацію щодо об-ставин, які входять до предмета доказування, слугувати аргументами у процесі встановлення об`єктивної істини. При цьому питання про належність доказів остаточно вирішується судом.
Пленум Верховного Суду України у пункті одинадцятому постанови від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» роз`яснив, що пов-торна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв`язку із чим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.
За наявними матеріалами у цій справі питання про призначення додаткової чи повтор-ної судової експертизи сторонами не порушувалося, тому немає жодних підстав для виснов-ку про порушення місцевим судом принципу змагальності сторін, так як серед обов`язків су-ду, установлених частиною п`ятою статті 12 ЦПК України, окрім сприяння учасникам судо-вого процесу у реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, також визначено запобі-гання зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами.
Висновок експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 22 березня 2023 року № 6318/6319/22-21 за результатами проведеної у цій справі судової технічної та почеркознавчої експертизи містить чітку та однозначну відпо-відь на поставлені судом питання. Судова експертиза у цій справі проведена атестованими судовими експертами, які мають відповідну освіту, необхідну для проведення такої експер-тизи, кваліфікацію судових експертів за спеціальностями 1.1 «Дослідження почерку й підпи-сів», 2.1 «Дослідження реквізитів документів», 2.3 «Дослідження друкарських форм та інших засобів виготовлення документів». Висновок експертів відповідає вимогам чинного законо-давства, не містить недоліків, які б породжували сумніви у правильності та обґрунтованості зроблених висновків, які узгоджуються з іншими доказами, наявними у цій справі. Експерти були повідомлені судом про відповідальність за завідомо неправдивий висновок відповідно до статей 384, 385 Кримінального кодексу України. Порушень порядку призначення і прове-дення експертизи не установлено, а твердження сторони відповідача про сумніви щодо пра-вильності висновку експертів не доводяться належними та допустимими доказами. 
Науково-дослідними установами судових експертиз в Україні є регіональні науково-до-слідні інститути судових експертиз, зокрема, Київський науково-дослідний інститут судових експертиз, а також Науково-дослідний центр судової експертизи з питань інтелектуальної власності. Саме такої державної установи спеціалістами здійснена у цій справі судова екс-пертиза.
Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1999 року № 53/5 ( у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 гру-дня 2012 року № 1950/5 ) установлений чіткий порядок проведення відповідних досліджень, у тому числі й щодо проведення технічних, почеркознавчих досліджень. Так науково-мето-дичні документації передбачають бажані види і кількість зразків почерку для проведення почеркознавчої експертизи та не встановлюють, що така експертиза не може бути проведена без наявності певної мінімальної кількості зразків почерку кожного із визначених видів. У суду апеляційної інстанції відсутні будь-які підстави для сумнівів у дотриманні експертами вимог науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експ-ертиз під час виконання ухвали суду першої інстанції від 02 червня 2022 року про призначен-ня почеркознавчої експертизи у цій справі. Висновок експертів є обґрунтованим, не супере-чить іншим матеріалам справи і не викликає жодних сумнівів у його правильності. 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення спра-ви. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( частина перша статті 80 ЦПК України ).
Представником ТОВ «Поділля Агропродукт» адвокатом Барішевським О. В. в апеля-ційній скарзі оспорюється правильність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції від 28 квітня 2023 року у частині визначеного судом розміру витрат позивачки на оплату профе-сійної правничої допомоги у сумі 10000,00 гривень, які підлягають відшкодуванню за раху-нок товариства. У скарзі порушене клопотання про зменшення цих витрат до 3000,00 гривень.
Статтею 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну прав-ничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. 
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом ( професійна правнича допомога ), крім випадків, установлених законом. 
Однією з основних засад ( принципів ) цивільного судочинства є відшкодування су-дових витрат стороні, на користь якої ухвалене судове рішення ( пункт дванадцятий частини третьої статті 2 ЦПК України ). 
Нормами статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються із судо-вого збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, віднесені витрати на професійну правничу допомогу.
Пунктом другим частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» установлено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Відповідно до статті 26 цього Закону адво-катська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Ви-значення договору про надання правничої допомоги міститься у статті 1 зазначеного Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона ( адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання ) зобов`язується здійснити захист, пред-ставництво або надати інші види правової допомоги другій стороні ( клієнту ) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допо-моги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. За нормами цього Закону пред-ставництво - вид адвокатської діяльності, що полягає у забезпеченні реалізації прав і обов'-язків клієнта у цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судо-чинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов'-язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консуль-тацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забез-печення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення ( пункт шостий частини першої статті 1 Закону ). 
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ви-дами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз'-яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, проце-суальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також у інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно з частинами першою та другою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній ( орієнтовний ) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Положеннями частин першої-другої статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання прав-ничої допомоги за рахунок держави. Згідно із частиною четвертою цієї статті ЦПК, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг ); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відпо-відних робіт ( надання послуг ); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та ( або ) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво у суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підго-товку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визнача-ються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підля-гає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встанов-люється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до пунктів першого, другого частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати із роз-глядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирі-шення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою цієї статті ЦПК установлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має спла-тити у зв`язку із розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами до-казів ( договорів, рахунків тощо ). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому, склад та роз-мір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання пра-вової допомоги ( договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін. ), доку-менти, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку ( квитанція до прибуткового касо-вого ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження ). Зазначені витрати мають бути документально під-тверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допо-могу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про від-шкодування таких витрат. Зазначена правова позиція викладена, зокрема, у постановах Вер-ховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц ( провадження № 61-15441св19 ), від 03 лютого 2021 року у справі № 552/5808/17 ( провадження № 61-19076св19 ) тощо.
Колегія суддів апеляційного суду убачає доцільним підкреслити, що дана справа є справою незначної складності. Хоча до матеріалів справи додані три договори про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2021 року, укладені ОСОБА_1 із адвокатами Буркою В.Р., Якименком К. В. та Цвиком А. О. ( а. с. 97 - 106 ), об`єктивно та фактично працював у справі лише адвокат Бурка В. Р., який підготував позовну заяву, двічі подавав суду письмово викладені клопотання про витребування доказів, що стосувалися проведення у подальшому судової почеркознавчої експертизи, про призначення самої експертизи ( а. с. 7-9, 24 ), неод-норазово подавав клопотання про проведення судових засідань без його участі та відкла-дення розгляду справи ( а. с. 23, 37, 44, 125 ), а також тричі приймав участь у судових засі-даннях суду першої інстанції протягом від трьох до шести хвилин: 06 травня 2022 року (три хвилини), 03 серпня 2022 року ( три хвилини ), 12 серпня 2022 року ( шість хвилин ) ( а. с. 56, 83, 108 ). Участь у справі адвокатів Якименка К. В. та Цвика А. О. звелася лише до подання заяви про проведення судового засідання 11 квітня 2023 року без участі представника пози-вачки ( а. с. 145 ) та подання двох абсолютно ідентичних актів окремо Якименку К. В. та Цвику А. О. з приймання - передачі їм одних і тих же документів ОСОБА_1 , а саме копії паспорта із кодом, довідки про реєстрацію місця проживання, копії державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а. с. 97-106 ). Інша робота адвокатами, крім представника Бурки В. Р. , реально у цій справі не проводилася. 28 квітня 2023 року рішення у справі ухвалене за відсутності її учасників.
Убачається доцільним предметно проаналізувати двічі подані стороною позивачки акти приймання-передачі наданих послуг. Так за таким актом № 1 від 01 лютого 2022 року ( а. с. 103 ) адвокат Бурка В. Р. з 01 жовтня 2021 року по 01 лютого 2022 року надав ОСОБА_1 нас-тупні послуги із визначеною вартістю: консультація ( одна година - 1000,00 гривень ), підго-товка і подання заяв, клопотань ( три години - 3000,00 гривень ), участь у судових засіданнях ( дві години - 2000,00 гривень), усього 6000,00 гривень. Належить звернути увагу, що на участь у судових засіданнях адвокатом витрачено усього до 10 хвилин.
28 квітня 2023 року датований акт приймання-передачі наданих послуг, складений між ОСОБА_1 та адвокатом Буркою В. Р. ( а. с. 163 ), за яким усього до сплати позивачкою ви-значено 10000,00 гривень, куди входить участь у судових засіданнях у сумі 5000,00 гривень та підготовка і подання заяв, клопотань - за чотири години - 4000,00 гривень. Також установ-лений строк оплати послуг до 01 липня 2023 року, який учасниками домовленості не дотри-маний. 
Аналізом проведеної роботи у справі стороною позивачки установлено, що доводи представника ТОВ «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського О. В., викладені в апеля-ційній скарзі стосовно розподілу витрат ОСОБА_1 на оплату професійної правничої допо-моги, заслуговують на увагу.
Стала практика Європейського суду з прав людини переконливо свідчить, що заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обгрунтованим ( справа «Гімайдуліна і інші проти України» від 10 грудня 2009 року, справа «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 02 червня 2014 року ). За результатом розгляду справи «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року Європейсь-кий суд з прав людини зазначив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Заявлений до стягнення із відповідача розмір витрат ОСОБА_1 на оплату правничої допомоги у сумі 10000,00 гривень не є обгрунтованим, фактичним, розумним та реальним, і не відповідає дійсності та необхідності з огляду на конкретні обставини цієї справи, фінан-совий стан її сторін; він дійсно виглядає непропорційним до предмета спору, складності справи та ціни її позову, значенню справи для сторін чи публічному інтересу до цієї справи, який би вплинув на репутацію її сторін.
Принцип пропорційності - загальноправовий принцип, спрямований на забезпечення у правовому регулюванні розумного балансу приватних і публічних інтересів, відповідно до якого цілі обмежень прав мають бути істотними, а засоби їх досягнення обгрунтованими і мінімально обтяжливими для осіб, чиї права обмежуються; він дозволяє досягти розумного співвідношення між цілями державного впливу і засобами їх досягнення. Складність цієї справи не відповідає розміру затребуваної правничої допомоги, адже стороною позивачки не докладалися додаткові, обтяжливі зусилля для надання, представлення суду значного обсягу доказів на доведення своєї позиції у справі. 
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України визначено, що у разі недотримання сторо-ною у справі вимог частини четвертої цієї статті суд за клопотанням іншої сторони може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами ( частина шоста статті 137 ЦПК України ). Відповідна правова по-зиція викладена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі суддів Касаційного госпо-дарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.
Відповідач в особі представника адвоката Барішевського О. В. просить зменшити роз-мір стягуваних витрат позивачки на професійну правничу допомогу у зв`язку з їх непропор-ційністю до предмета спору, невідповідністю складності справи. Таке клопотання як обгрун-товане, доведене і об`єктивне підлягає частковому задоволенню, оскільки сума у 10000,00 гривень цих витрат є очевидно завищеною та необгрунтованою. 
У постановах від 24 січня 2019 року у справі № 910/15944/17, від 19 лютого 2019 року у справі № 917/1071/18 Верховний Суд зазначив «якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу визначить, що заявле-ні витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витра-ченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких вит-рат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявле-них до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу».
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що буде досягнуто принципу справедливості, а судове рішення набуде правильності та об`єктивності, якщо суму коштів за надання прав-ничої допомоги ОСОБА_1 , що підлягає до відшкодування на її користь, зменшити до 5000,00 гривень. Отже, з урахуванням наведених норм права, конкретних обставин цієї спра-ви, обґрунтованості та реальності понесених стороною позивачки витрат на професійну прав-ничу допомогу адвоката, розумності їхнього розміру, беручи до уваги заперечення представ-ника відповідача, принцип співмірності понесених судових витрат та об`єм наданої правни-чої допомоги, складність справи, надані адвокатом реальні послуги, час, витрачений ним на виконання робіт з надання правничої допомоги, рішення суду першої інстанції підлягає зміні у частині розподілу таких витрат, про що заявив клопотання представник Барішевський О.В . 
Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до норм статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Як наслідок, вирішення апеляційним судом питання лише про розподіл витрат позивачки у цій справі на професійну правничу допомогу шляхом зменшення суми цих витрат не тягне скасування повністю чи частково оскаржуваного рішення суду першої інстанції. 
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти Украї-ни» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співісну-вання достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспросто-ваних презумпцій щодо фактів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням право-суддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином за-значені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції зобов`я-зує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо об-ґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 ро-ку). Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності у ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Статтями 374 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Підстави для зміни судового рішення визначені статтею 376 ЦПК України. 
Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 376, 381-384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» адвоката Барішевського Олексія Валерійовича задоволь-нити частково.
Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28 квітня 2023 року змінити.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Абзац другий резолютивної частини рішення від 28 квітня 2023 року викласти у такій редакції: «Усунути перешкоди ОСОБА_1 у  користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою площею 3,7770 га, кадастровий номер 0521084500:05:001:0057, розташованою на території Потоківської сільської ради Жмеринсь-кого району Вінницької області, шляхом повернення цієї земельної ділянки власниці ОСОБА_1 від Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт», пра-во оренди за яким зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У абзаці четвертому рішення від 28 квітня 2023 року зменшити розмір витрат ОСОБА_1 з оплати професійної правничої допомоги, що підлягають стягненню на її користь із Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» з десяти тисяч гривень до п`яти тисяч гривень.
У решті рішення суду першої інстанції від 28 квітня 2023 року залишити без змін.
Судові витрати у зв`язку із апеляційним провадженням у цій справі залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт».
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте вона може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Повний текст постанови складений 12 липня 2023 року. 

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді                            В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський