ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/6799/15                                                                       Головуючий у 1 інстанції: Кузьменко В.А.
                                                                                 Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  12 вересня 2023 року                                                                                         м. Київ
    Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Аліменка В.О.
                                                                 Кузьмишиної О.М.
За участю секретаря                               Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції  адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області про скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС україни), Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області про скасування наказів в частині, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів за час вимушеного прогулу. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва 28 травня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства внутрішніх справ України від 16 січня 2015 року №48о/с «По особовому складу» в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 з посади начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району. Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області з 16  січня 2015 року. Стягнуто з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 625 453,92 грн. Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника відділення Державної автомобільної інспекції з обслуговування міста Славута та Славутського району Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах стягнення суми за один місяць у розмірі 8 452,06 грн. В іншій частині адміністративного позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 січня 2022 року апеляційну скаргу Ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області - залишено без задоволення. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2021 року - залишено без змін.
На виконання вказаного рішення суду, 31 січня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва видав виконавчі листи.
До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, в якій позивач просить замінити сторону виконавчого провадження у виконавчому листі, виданому 31 січня 2022 року Окружним адміністративним судом м. Києва у справі № 826/6799/15 - «Боржника» - з Управління державної автомобіль інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження. Замінено боржника у виконавчому провадженні в адміністративній справі №826/6799/15 - Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області (29008, м. Хмельницький, пров. Коцюбинського, 35/2, ідентифікаційний код 23846366) - Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області (29017, м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 7, ідентифікаційний код 40108824).
Не погодившись з ухвалою суду, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області (далі - ГУНП в Хмельницькій області) звернулося з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області просить забезпечити участь представника ГУНП в Хмельницькій області у даній справі в судовому засіданні у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 серпня 2023 року клопотання Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.
08 вересня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від Ліквідаційної комісії УМВС України в Хмельницькій області надійшли письмові пояснення.
Також, 08 вересня 2023 року до суду апеляційної інстанції від позивача - ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Крім того, 08 вересня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі.
12 вересня 2023 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Міністерства внутрішніх справ України надійшов відзив на апеляційну скаргу, яким підтримує позицію суду першої інстанції.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Статтею 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
За визначенням, що міститься у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин 1-2 статті 15 Закону №1404-VIII, сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. 
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
За приписами частини 5 статті 15 Закону №1404-VIII, у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 
Відповідно до частини 1 статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Частиною 4 статті 379 КАС України передбачено, що положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Так, під публічним правонаступництвом слід розуміти повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції; це вступ у чинні адміністративно-правові відносини нового суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) на місце суб`єкта, що або припинив своє існування або повністю чи частково позбувся адміністративної компетенції.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва 28.05.2012 року у даній справі, 31 січня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва видав виконавчі листи, зокрема, щодо стягнення з Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 625 453,92 грн. 
Так, задовольняючи заяву ОСОБА_1 про заміну боржника у справі, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Національної поліції, з огляду на свій правовий статус, завдання і обсяг повноважень, по суті, є правонаступником Управлінь Міністерства внутрішніх справ України.
Таким чином, на переконання суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області є правонаступником Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області.
Водночас, апелянт зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо правонаступництва ГУНП в Хмельницькій області, суперечать висновкам Верховного Суду в постанові від 18 березня 2021 року у справі №804/8952/15 та в постанові від 14 грудня 2022 року у справі №815/4162/16 у подібних правовідносинах.
Відтак, враховуючи вказані висновки Верховного Суду, на переконання апелянта, МВС України, а не ГУНП в Хмельницькій області є правонаступником Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області.
З даного приводу, слід зазначити наступне.
Так, вказаних апелянтом постановах Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №804/8952/15 та від 14.12.2022 у справі №815/4162/16 вирішувалося питання правонаступництва УМВС України на залізничному транспорті та УМВС України на Одеській залізниці, тобто, обставини справ №804/8952/15, №815/5514/16 не є подібними до обставин даної справи, яка розглядається, в якій вирішується питання правонаступництва Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області.
Крім того, згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 березня 2021 року у справі №804/8952/15, держава не відмовилась від виконання завдань і функцій по діяльності з охорони громадського порядку та безпеки, які виконувались Управлінням МВС України на залізничному транспорті, вказані завдання і функції згідно постанови Кабінету Міністрів України № 878 від 28 жовтня 2015 року закріплені за МВС України.
Разом з тим, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 01 червня 2023 року у справі № 806/1914/17 при вирішенні питання про заміну відповідача у справі, надав оцінку можливості застосування висновків Верховного Суду, викладених у справі №804/8952/15 та зазначив, що питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом з урахуванням установлених фактів повного правонаступництва у кожному конкретному випадку; суд при розгляді цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися лише формальним посиланням на правову позицію Суду у схожій, на перший погляд, справі.
Отже, у даному випадку слід дослідити питання правонаступництва відповідача у справі, проаналізувавши положення нормативно-правових актів, які визначають функції та завдання, що виконувало Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, та ті, що наразі виконує Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, що викладена у постановах від 13 березня 2019 року у справі №524/4478/17 та від 20 лютого 2019 року у справі № 826/16659/15.
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво - це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво - це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
Згідно з пунктом 51 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine) (заява № 28924/04) ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що «інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих».
Вказані правові висновки щодо правонаступництва зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №9901/348/19.
У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 826/9815/18 Верховний Суд зазначив, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. У зв`язку із цим Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого:
- якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень;
- якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).
Колегія суддів враховує, що спір між сторонами цієї справи виник у відносинах публічної служби - у зв`язку з проходженням ОСОБА_1 служби в органах внутрішніх справ та не стосується публічно-владних функцій Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області. 
Однак, це не змінює тієї обставини, що правонаступником ліквідованого Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області, зокрема, й за виконавчим ластом від 31 січня 2022 року у справі № 826/6799/15, є саме та особа, до якої перейшла адміністративна компетенція суб`єкта владних повноважень, що припинився.
Таким чином, для правильного вирішення справи, необхідно проаналізувати та співставити функції та завдання, які виконувала Державна автомобільна інспекція Міністерства внутрішніх справ і які наразі виконують МВС України та Національна поліція.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 р. № 341 (далі - Положення про Державтоінспекцію), Державна автомобільна інспекція  (Державтоінспекція) є головним органом, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні, що входить до системи органів Міністерства внутрішніх справ України.
Згідно п. 3 Положення про Державтоінспекцію, основними завданнями Державтоінспекції є: реалізація в межах своєї компетенції державної політики щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; організація контролю за додержанням законів, інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища від шкідливого впливу автомототранспортних засобів (далі - транспортних засобів); удосконалення регулювання дорожнього руху з метою забезпечення його безпеки та підвищення ефективності використання транспортних засобів; виявлення та припинення фактів порушення безпеки дорожнього руху, а також виявлення причин і умов, що сприяють їх вчиненню.
Пунктом 6 Положення про Державтоінспекцію визначено, що Департамент державної автомобільної інспекції підпорядковується МВС, управління (відділи) державної автомобільної інспекції - відповідним головним управлінням, управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, а відділи (відділення) Державтоінспекції з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах - відповідним управлінням (відділам) державної автомобільної  інспекції головних управлінь, управлінь МВС України в  Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі. передбачено, що Департамент державної автомобільної інспекції підпорядковується МВС, управління (відділи) державної автомобільної інспекції - відповідним  головним управлінням, управлінням МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі, а відділи (відділення) Державтоінспекції з обслуговування адміністративних територій міст, районів, районів у містах - відповідним управлінням (відділам) державної автомобільної інспекції головних управлінь, управлінь МВС України в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі.
В свою чергу, у відповідності до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII, поліція відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі; видає відповідно до закону дозволи на рух окремих категорій транспортних засобів; у випадках, визначених законом, видає та погоджує дозвільні документи у сфері безпеки дорожнього руху.
Поряд з цим, згідно пункту 1 Положення про Міністерство внутрішніх справ України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878, Міністерство внутрішніх справ України (МВС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах: забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг; захисту державного кордону та охорони суверенних прав України в її виключній (морській) економічній зоні; цивільного захисту, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій та запобігання їх виникненню, ліквідації надзвичайних ситуацій, рятувальної справи, гасіння пожеж, пожежної та техногенної безпеки, діяльності аварійно-рятувальних служб, а також гідрометеорологічної діяльності; міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Відповідно до підпункту 5 пункту 4 даного Положення про Міністерство внутрішніх справ України, МВС відповідно до покладених на нього завдань розробляє проекти державних програм з питань, зокрема, безпеки дорожнього руху.
На підставі співставлення завдань і функцій цих трьох органів можна дійти висновку, що МВС України є органом влади, який формує державну політику, зокрема у сфері забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг. Між тим, забезпечення безпеки дорожнього руху в Україні відноситься до компетенції Національної поліції, а до цього, вказані завдання та функції держави покладались на Державну автомобільну інспекцію Міністерства внутрішніх справ.
Схожі висновки при вирішенні питання щодо заміну сторони у виконавчому провадженні висловлені Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду від 17 травня 2023 року у справі №240/11052/20.
Таким чином, правонаступником прав та обов`язків Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є територіальний орган Національної поліції, а саме Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області.
З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області є правонаступником Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області.
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 01.06.2022 року у справі № 673/1363/18 колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Верховним Судом за інших обставин справи та правовідносин, а тому, викладені в ньому висновки не підлягають застосуванню при вирішенні спору у даній справі.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ,запис про державну реєстрацію припинення  Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області внесено 16 грудня 2022 року.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що на час звернення ОСОБА_1 із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а також, на час прийняття судом першої інстанції оскаржуваної ухвали, Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області не було припинено.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що станом на час апеляційного розгляду Управління державної автомобільної інспекції УМВС України в Хмельницькій області є припиненим.
Слід зазначити, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» наголосив на тому, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.
У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур.
У справах «Шмалько проти України», «Іммобільяре Саффі проти Італії» ЄСПЛ констатував, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання. Державні органи не можуть посилатися і на відсутність коштів як на підставу невиконання зобов`язань (Рішення у справа «Сук проти України» та інші).
Відтак, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, складовою права на справедливий суд.
Беручи до уваги викладене, враховуючи, що судом першої інстанції вірно замінено боржника у виконавчому провадженні саме на Головне управлінням Національної поліції в Хмельницькій області, з метою ефективного захисту прав ОСОБА_1 та унеможливлення необхідності наступного звернення позивача до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про передчасність рішення суду першої інстанції про заміну сторони виконавчого провадження.
З приводу інших доводів апелянта, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував положення чинного законодавства України при постановленні оскаржуваної ухвали із дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 195, 241, 242, 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325, 329, 379 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області залишити без задоволення.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      Вівдиченко Т.Р.          

Судді                                                                                           Аліменко В.О.

                                                                                                            Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 14.09.2023 р.