КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 758/6499/21
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9411/2023
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
05 вересня 2023 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кириченко Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року та за апеляційними скаргами адвоката П`яних Оксани Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 та адвоката Чернявської Ольги Дмитрівни в інтересах ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року у складі судді Головчака М.М., 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чепурного Віталія Миколайовича, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович про визнання правочину недійсним,-
   
В С Т А Н О В И В :
 
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного Віталія Миколайовича, за участі третьої приватного нотаріуса КМНО Швець Р.О., в якому просив:
 
- визнати недійсним договір передачі майна укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. 15 вересня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 2669;
 
- визнати недійсним та скасувати акт приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного В.М., серія та номер: ВП № 62571325, виданий 15 вересня 2020 року;
 
- припинити право власності за ОСОБА_3 на гараж, машиномісце в напівпідземному паркінгу (паркінг №4), загальною площею: 12,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2168305680000, номер запису про право власності 38183184, зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54064200 від 15.09.2020 14:54:35, приватного нотаріуса КМНО Швець Р.О.
 
- припинити право власності за ОСОБА_3 , на гараж, машиномісце в напівпідземному паркінгу (паркінг №4), загальною площею: 12,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 2168336280000, номер запису про право власності 38183759, зареєстроване на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54064848 від 15.09.2020 15:10:00, приватного нотаріуса КМНО Швець Р.О.
 
Позов обґрунтовано тим, що 15 вересня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір передачі майна, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2669.
 
Того ж дня приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Чепурним В.М. по виконавчому провадженню № 62571325 видано акт про передачу майна - гараж, машиномісце № НОМЕР_1 в напівпідземному паркінгу (паркінг №4), площею 12,50 кв.м. та гараж, машиномісце № НОМЕР_2 в напівпідземному паркінгу (паркінг №4), площею 12,50 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_3 ОСОБА_3 в якості погашення боргу.
 
В подальшому, за наслідками укладення договору та видачі акту про передачу майна від 15 вересня 2020 року, приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. прийняті рішення: 
 
1) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54064200 від 15.09.2020 14:54:35 про реєстрацію права власності на Об`єкт-1, за ОСОБА_3 на підставі Договору та акту приватного виконавця, серія та номер: ВП № 62571325, виданий 15.09.2020, видавник: приватний виконавець Чепурний В.М.;
 
2) про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54064848 від 15.09.2020 15:10:00 про реєстрацію права власності на Об`єкт-2, за ОСОБА_3 на підставі Договору та акту приватного виконавця, серія та номер: ВП № 62571325, виданий 15.09.2020, видавник: приватний виконавець Чепурний В.М. 
 
Позивач зазначає, що таким чином між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір та виданий акт щодо майна, яке є об`єктом спільної сумісної власності позивача та ОСОБА_2 , згоду на відчуження яких позивач не надавав, а таке майно вибуло з його володіння незаконно без відповідних правових підстав.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір передачі майна укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О. 15 вересня 2020 року та зареєстрований в реєстрі за № 2669. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
 
Додатковим рішенням від 17 квітня 2023 року заяву адвоката Кириченко Н.В. в інтересах ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу (правову) допомогу у розмірі 12 000 грн.
 
В апеляційній скарзі адвокат Кириченко Н.В. в інтересах ОСОБА_1  посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року в незадоволеній частині, ухваливши в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін та вирішити питання судових витрат.
 
Вказує, що районний суд при ухваленні рішення не врахував положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про виконавче провадження» норм ЦПК України.
 
В апеляційній скарзі адвокат П`яних О.М. в інтересах ОСОБА_2 вважає, що висновки суду першої інстанції у рішенні та додатковому рішенні є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а також судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим вона просить скасувати рішення місцевого суду в частині визнання недійсним договору передачі майна укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнення судового збору ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, а також скасувати додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року та відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.
 
Вказує, що районним судом безпідставно та необґрунтовано віднесено спірне майно до спільного сумісного, без врахування доказів наданих на спростування вказаної обставини.
 
Зазначає, що судом відхилено доводи ОСОБА_3 , що спірне майно є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , оскільки матеріалами справи підтверджено, що на час укладення договору передачі майна від 15.09.2020 воно перебувало у спільній власності позивача та ОСОБА_2 . Проте такий висновок суду є передчасним, з огляду на відсутність доказів на спростування протилежного, а спір про поділ майна подружжя, заявлений позивачем не вирішено.
 
Крім того, звертає увагу, що спірні паркомісця були придбані за грошові кошти отримані ОСОБА_2 в борг від ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою, а тому ці кошти не є спільними, а паркомісця є власністю лише ОСОБА_2 .
 
Окрім цього, в рішенні Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/34389/19 зазначено, що відповідачем 1 отримано в борг від відповідача 2 грошові кошти в розмірі 340 000 грн, які були витрачені для придбання вищевказаного майна  шляхом придбання облігацій.
 
Не погоджується скаржниця й з додатковим рішенням, вважає, розмір витрат  на правничу допомогу, заявлений позивачем, є завищеним та неспівмірним зі складністю справи. Також судом задоволено лише одну вимогу з чотирьох,  проте всупереч ст. 141 ЦПК України безпідставно стягнуто повну суму витрат.
 
В апеляційній скарзі адвокат Чернявська О.Д. в інтересах ОСОБА_3 посилаючись на не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норми матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду в частині визнання недійсним договору передачі майна укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнення судового збору, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову повністю, а також скасувати додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року та відмовити позивачу у стягненні витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.
 
Вказано, що суд дійшов передчасного висновку про віднесення спірного майна до спільного сумісного, враховуючи його належність до особистого приватного майна ОСОБА_2 з урахуванням наявних у справі доказів, що призвело до ухвалення незаконного рішення про визнання незаконним договору про передачу майна.
 
Також скаржниця просила скасувати додаткове рішення, посилаючись на його незаконність та завищеність витрат, які стягнуто на користь позивача та не відповідність такої суми пропорційності задоволених вимог.
 
Адвокатом Чернявською О.Д. в інтересах ОСОБА_3 подано відзив у якому вона просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року залишити без задоволення, вважає доводи викладені в ній безпідставними, необґрунтованими, що не відповідають нормам чинного законодавства. А також підтримує апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подані на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року та на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року.
 
У відзивах на апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 адвокат Кириченко Н.В. в інтересах ОСОБА_1 вважає доводи апеляційних скарг безпідставними, необґрунтованими, що не відповідають нормам чинного законодавства та просить їх залишити без задоволення.
 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , адвокат П`яних О.М. в інтересах ОСОБА_2   просить відмовити в її задоволенні. Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення та додаткове рішення суду  просить задовольнити.
 
Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Чепурний В.М. та приватний нотаріус КМНО Швець Р.О. у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином (а.с. 202-203 т.3), тому колегія суддів відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у їх відсутність. 
 
Колегія суддів, вислухавши адвоката Кириченко Н.В. в інтересах ОСОБА_1 , яка  просила апеляційну скаргу в інтересах довірителя задовольнити, апеляційні скарги інших учасників залишити без задоволення, адвоката П`яних О.М. в інтересах ОСОБА_2 та адвоката Чернявську О.Д. в інтересах ОСОБА_3 , які просили апеляційні скарги своїх довірителів задовольнити та відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, приходить до наступного.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.4 ст.367 ЦПК України).
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про відмову у позові, враховуючи наступне.
 
Як убачається з матеріалів справи, 27.08.2004 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2 ) укладено шлюб, який рішенням Солом`янського районного суду міста Києва  від 20 грудня 2019 року розірвано (а.с. 23 т.1).
 
Установлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_2 .
 
Відповідно до Договору № 15449Б купівлі-продажу облігацій від 04.11.2009, укладеного між ТОВ «КУА «Авалон» (Продавець), ПАТ «Дочірній банк сбербанку росії» (Повірений Продавця) та ОСОБА_2 (Покупець), Продавець зобов`язується передати у власність Покупця, а Покупець на умовах цього Договору зобов`язується прийняти та оплатити Лот облігацій,  вартість 170 000грн.  за наслідками чого  отримати у власність наступний об`єкт нерухомості: машиномісце, будівельна адреса: АДРЕСА_3 , номер об`єкта будівництва (Секція №): 15.1, позначення об`єкта нерухомості (номер машиномісця): № НОМЕР_2 , номер паркінгу (для машиномісць): Паркінг № 4, поверх: 2, загальна проектна площа: 12,5 кв.м., об`єкт нерухомості: машиномісце (а.с.224-231 т.1).
 
Аналогічного змісту договір № 15450Б купівлі-продажу облігацій  було укладено щодо об`єкту нерухомості:  машиномісце, будівельна адреса: АДРЕСА_3 , номер об`єкта будівництва (Секція№): 15.1, позначення об`єкта нерухомості (номер машиномісця): № НОМЕР_1 , номер паркінгу (для машиномісць): паркінг № 4, поверх: 2, загальна проектна площа: 12,5 кв.м. (а.с.238, 239 т.1, а.с. 1-6 т.2).
 
Установлено, що ОСОБА_2 зобов`язання виконала, грошові кошти сплатила й відповідно до свідоцтв про право власності від 03.11.2010 набула право власності на машиномісця № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 (паркінг № 4) площею по 12,50 кв.м., розташовані в напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_4 (а.с.121,122 т.2).
 
Відповідно до матеріалів, долучених до справи, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2020 по справі № 760/34389/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг, у сумі 340 000 грн. (а.с.127,128 т.1). 
 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чепурного В.М. від 14.07.2020 відкрито виконавче провадження № 62571325 з виконання виконавчого листа, виданого на  підставі  указаного рішення суду (а.с.84, 85 т.1). 
 
Установлено, що 15.09.2020 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір передачі майна,  посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. та зареєстрований в реєстрі за № 2669 (а.с. 117-120 т.1).
 
Відповідно до указаного договору, сторони дійшли згоди про припинення зобов`язання по сплаті боргу в розмірі 340 000 грн за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/34389/19 від 11.02.2020 шляхом передання ОСОБА_2   у власність ОСОБА_3 нерухомого майна -  машиномісць НОМЕР_2 та   № 5 (паркінг № 4) площею по 12,50 кв.м., що  розташовані в напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_4 .
 
Актом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чепурного В.М. від 15 вересня 2020 року установлено факт передачі  ОСОБА_2 на виконання рішення суду на користь ОСОБА_3 належне їй на праві власності зазначене нерухоме майно в рахунок погашення суми боргу, в сумі  340 000 грн (а.с. 121-122, 173 т.1) 
 
Відповідно до Інформаційної довідки № 286797211 від 25.11.2021 14:44:11 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта:
 
- 15 вересня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54064848 від 15.09.2020 15:10:00 здійснив державну реєстрацію права власності щодо об`єкту нерухомого майна: гараж, машиномісце в напівпідземному паркінгу (паркінг № 4), загальною площею 12,5 кв.м., адреса: АДРЕСА_2 , на підставі: Договір передачі майна, серія та номер: 2669, виданий 15.09.2020, видавник: Швець Р.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; акт приватного виконавця, серія та номер: ВП №62571325, виданий 15.09.2020, видавник: приватний виконавець Чепурний В.М. Форма власності: приватна. Розмір частки: 1/1. Власники: ОСОБА_3 
 
- 15 вересня 2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 54064200 від 15.09.2020 14:54:35 здійснив державну реєстрацію права власності щодо об`єкту нерухомого майна: гараж, машиномісце в напівпідземному паркінгу (паркінг № 4), загальною площею 12,5 кв.м., адреса: АДРЕСА_1 , на підставі: Договір передачі майна, серія та номер: 2669, виданий 15.09.2020, видавник: Швець Р.О., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу; акт приватного виконавця, серія та номер: ВП №62571325, виданий 15.09.2020, видавник: приватний виконавець Чепурний В.М. Форма власності: приватна. Розмір частки: 1/1. Власники: ОСОБА_3 (а.с. 231-234 т.1).
 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Чепурного В.М. від 15 вересня 2020 року по виконавчому провадженню № 62571325 за наслідками укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору  передачі майна від 15.09.2020 виконавче провадження закінчено (а.с. 123-124 т.1).                     
 
Визнаючи недійсним договір, укладений між ОСОБА_1  та ОСОБА_3 , районний суд  виходив з того, що спірне майно -  машиномісця № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (паркінг № 4),  розташовані в напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_4 придбано в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому є спільним майном подружжя, проте його відчуження відповідачкою було здійснено без згоди іншого подружжя, у відсутність доказів придбання спірного майна за позичені у борг грошові кошти в ОСОБА_3 , що у відповідності до положень ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України дає підстави до визнання його недійсним. А приватний  виконавець, виконуючи рішення суду про стягнення боргу, припустився порушень, пов`язаних з тим, що не з`ясував факт належності майна, переданого відповідачкою  на виконання рішення суду, іншому співвласнику - ОСОБА_1 .
 
Між тим, з такими висновками суду погодитися неможливо.
 
Згідно вимог ст.57 особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:
1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;
2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;
3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;
4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";
5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
 
Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо)сприяв її одержанню.
 
Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. 
 
Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
 
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо)самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Норми статей 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
 
Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
 
Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі НОМЕР_2-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що "у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує".
 
Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів.
 
 Визнаючи доведеним факт  набуття у власність спірних машиномісць за спільні кошти подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що  придбання указаного майна відбулося у період шлюбу сторін, що є безумовною підставою до визнання  його їх спільною сумісною власністю,  а докази придбання його  за грошові кошти, отримані у борг від ОСОБА_3 , матеріалами справи не доведено.
 
Між тим, районний суд не дав оцінки змісту п. 2.5 договорів купівлі-продажу облігацій,  відповідно до яких купівля лоту  облігацій здійснюється  покупцем за рахунок власних коштів. При цьому, покупець гарантує, що  грошові кошти  для розрахунків за лот облігацій отримані ним  на законних підставах і він має право без будь-яких обмежень розпоряджатися ними.
 
У  записах, зроблених позивачем у договорах зазначено, що він не заперечує проти  прийняття у власність та оплати його дружиною лоту облігацій на умовах, викладених у цьому договору (а.с. 225, 231, 239 т.1, а.с. 6 т.2).
 
Отже, за змістом договору, ОСОБА_1 не заперечував  проти придбання за власні кошти ОСОБА_2 облігації, за які було набуто у власність машиномісця № НОМЕР_1 та НОМЕР_2 
 
Залишилися поза увагою суду й обставини, установлені у долученому до справи (а.с. 174, 175 т.1, 124-126 т. 2) рішенні Солом`янського районного суду м. Києва від  11.02.2020 у справі № 760/34389/19  за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про  стягнення боргу, яке є чинним й позивачем не оскаржено,  про те, що 02.11.2009 між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого позивачем було надано відповідачці грошові кошти в розмірі 340 000 грн, які остання зобов`язалася повернути до 30.12.2018, проте зобов`язання не виконала, борг не повернула. На підтвердження   встановлених обставин у рішенні суду міститься посилання на долучену до справи розписку, у відсутність спростувань змісту викладених у ній обставин.
 
Відповідно до  змісту  розписки,  копія якої долучена до матеріалів цієї справи та яка залишилася поза увагою суду,  02.11.2009 ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти, в сумі 340 000 грн для купівлі двох машиномісць, розташованих за адресою АДРЕСА_3 й позику зобов`язалася повернути позичальнику до 30.12.2018. При цьому, було передбачено умову, за якої ОСОБА_2 або повертає позичені кошти, або передає право власності на придбані паркомісця ОСОБА_3 (а.с. 219 т.1).
 
У випадку необхідності, районний суд не позбавлений був можливості дослідити зміст указаного судового рішення шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень, остільки викладені у ньому висновки мають істотне значення у даній  справі.
 
Отже, рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 11.02.2020, яке є чинним й ОСОБА_1 не оскаржено, установлені у ньому обставини не спростовано, доведено факт придбання ОСОБА_2 спірних машиномісць за позичені у ОСОБА_3 грошові кошти, на підставі якого районним судом видавався виконавчий лист, а  приватний виконавецьвиконавчого округу міста Києва Чепурний В.М. вчиняв дії, пов`язані з його виконанням (а.с.77-131 т.1).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18  презумпція розпорядження спільним майном одним з подружжя за згодою другого з подружжя встановлена саме на користь добросовісного набувача прав на таке майно. Тому укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд встановить, що третя особа (контрагент за таким договором) діяла недобросовісно, зокрема знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Між тим, недобросовісність дій  контрагента  за  даним  договором -  ОСОБА_3 , районним судом не встановлено.
Отже, з огляду на викладене, судом не надано оцінки долученим до справи  доказам, які спростовують  поширення  правового режиму  спільного сумісного майна подружжя на  машиномісця, в той час як сам по собі факт придбання майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
 
Зазначене свідчить про передчасність висновків суду про  те, що майно, відчужене ОСОБА_2 - машиномісця № НОМЕР_1 та АДРЕСА_5 , є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
 
Враховуючи викладене, правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верхового Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, а також Верховним Судом у постановах від 10.07.2019 у справі № 438/462/14, від 28.08.2019 у справі № 646/6271/16, від 10.06.2020 у справі № 454/2786/17, від 01.03.2021 у справі № 753/10236/14 на які міститься посилання у рішенні суду, не підлягають застосуванню  по даній справі, остільки  викладені вони з урахуванням інших обставин справи та доведення факту відчуження одним із співвласників спільного сумісного майна без згоди іншого співвласника.
     
Установлено, що постановою від 14.07.2020 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва  Чепурного  В.М. було відкрито виконавче провадження № 62571325 на підставі виконавчого листа 760/34389/19  від 27.05.2020 року, виданого Солом`янським районним судом м. Києва  про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 340 000 грн (а.с. 174-175 т.1).
 
Договором передачі майна від 15.09.2020, засвідченого приватним нотаріусом  КМНО Швець Р.О., сторони дійшли згоди про припинення зобов`язання по сплаті боргу в розмірі 340 000 грн за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва по справі № 760/34389/19 від 11.02.2020 шляхом передання ОСОБА_2 у власність ОСОБА_3 машиномісць  АДРЕСА_6 (а.с. 117-118, 172, 174-175 т.1).
 
Актом приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Чепурного В.М. від 15 вересня 2020 року установлено факт передачі  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на виконання рішення суду належне їй на праві власності  нерухоме майно (а.с. 121-122, 173 т.1).
 
У подальшому, право власності на машиномісця № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 (паркінг № 4),  розташовані в напівпідземному паркінгу по АДРЕСА_3 , було зареєстровано за ОСОБА_3 .
 
З урахуванням відсутності правових підстав до визнання недійсним  договору  передачі майна,  не підлягають  задоволенню  вимоги про визнання недійсним та скасування акту приватного виконавця, припинення права власності, остільки сумніви щодо  законності вчинення посадовими особами дій, які оспорено у позовній заяві, відсутні.
 
Посилання районного суду на висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 462/518/18 про те, що виконавець перед вирішенням питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника повинен з`ясувати питання, чи не володіє він даним нерухомим майном спільно з іншими особами, після чого вирішувати питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не може бути застосовано до спірних правовідносин,  оскільки у справі, яка переглядається  не доведено належність  спірного майна на праві спільної сумісної власності колишнього подружжя.
 
Колегія суддів визнає необґрунтованими  й доводи апеляційної скарги  позивача щодо не врахування судом положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», з огляду на відсутність підстав до задоволення його вимоги про визнання договору передачі майна недійсним.
 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Отже, оскаржуване рішення постановлено з  невідповідністю висновків суду обставинам справи,  недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню, а по справі слід ухвалити нове судове рішення про відмову у позові в повному обсязі.
 
Враховуючи незаконність ухваленого по справі рішення, підлягає скасуванню й  постановлене у цій справі додаткове рішення про розподіл судових витрат, як таке, що носить похідний характер від основного.
 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Кириченко Наталії Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року залишити без задоволення.
 
Апеляційні скарги адвоката П`яних Оксани Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 та адвоката Чернявської Ольги Дмитрівни в інтересах ОСОБА_3 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року та на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року задовольнити частково.
 
Рішення Подільського районного суду міста Києва від 29 березня 2023 року та додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 13 вересня 2023 року.
 
Суддя-доповідач:              

Судді: