ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року	Львів	Справа № 380/3127/23 пров. № А/857/9133/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
за участі секретаря судового засідання:           Скрутень Х.Б. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року (суддя – Гулик А.Г., час ухвалення – 16:25 год., місце ухвалення – м.Львів, дата складання повного тексту – 10.05.2023), 
в адміністративній справі №380/3127/23 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_1 , 
про скасування постанови,

                                                          встановив: 

У лютому 2023 року позивач Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просив скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 13.01.2023 ВП №69636957 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн за невиконання без поважних причин рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/1985/22. 
Відповідач позовних вимог не визнав, подавши в суд першої інстанції відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10.05.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт оскаржуване рішення суду безпідставним та непоґрунтованим з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що Головним управлінням відповідно до вимог чинного законодавства та згідно із покладених обов`язків, вжито усі можливі заходи щодо виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 у справі №380/1985/22, про що повідомлено орган ДВС листами від 09.09.2022 за №1300-5903-5/81540, від 18.11.2022 за №1300-5307-5/108093 та від 11.01.2023 №1300-5307-8/4410, надавши підтверджуючі документи. Вважає апелянт постанову відповідача про накладення штрафу безпідставною, оскільки боржником судове рішення виконання в межах покладених судом зобов`язань. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 10.05.2023 та постановити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2023 залучено ОСОБА_1 до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 у справі №380/1985/22, яке набрало законної сили 01.04.2022, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ з 11 листопада 2021 року. 
11.08.2022 Львівський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №380/1985/22, яким зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області  здійснити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нарахування та виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ з 11 листопада 2021 року (а.с. 101). 
16.08.2022 відповідач за заявою ОСОБА_1 прийняв постанову про відкриття виконавчого провадження №69636957 щодо виконання виконавчого листа №380/1985/22, виданого 11.08.2022 Львівським окружним адміністративним судом. Про прийняття вказаної постанови відповідач повідомив позивача листом від 16.08.2022 №27587 (а.с. 8, 100). 
Відповідач листом від 16.08.2022 за №27587 повідомив Головне управління ПФУ  у Львівській області про відкриття виконавчого провадження, направивши для відома та виконання постанову про відкриття виконавчого провадження від 16.08.2022, винесену при примусовому виконанні виконавчого листа №380/1985/22 від 11.08.2022, виданого Львівським окружним адміністративним судом (а.с. 7). 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 09.09.2022 за вих. №1300-5903-5/81540 відповідача повідомлено про те, що на думку пенсійного органу, рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/1985/22 не набрало законної сили (а.с. 9, 108). 
28.12.2022 державним виконавцем в порядку статті 18 Закону України “Про виконавче провадження” скеровано Вимогу, у якій зобов`язано з метою недопущення порушення прав та інтересів стягувача, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у триденний термін з моменту отримання вимоги, повідомити вичерпну інформацію про стан виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду у справі №380/1985/22 (а.с. 12, 114). 
13.01.2023 державним виконавцем винесено постанову про накладення штрафу ВП №69636957, якою за невиконання рішення суду на позивача накладено штраф у розмірі 5100,00 грн. Одночасно зобов`язано боржника виконати рішення протягом десяти робочих днів та попереджено про кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення (а.с. 17, 116). 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 11.01.2023 за вих. №1300-5307-8/4410, повідомлено відповідача про належне виконання згаданого судового рішення, а саме здійснено ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ з 11 листопада 2021 року, що підтверджується рішенням від 12.10.2022 №913270147601. При зверненні до органу Пенсійного фонду України із заявою від 11.11.2021 ОСОБА_1 не долучила до неї довідки про складові заробітної плати державного службовця. У зв`язку з чим позивач здійснив розрахунок пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про державну службу” лише з врахуванням стажу роботи. За результатами такого розрахунку розмір пенсії ОСОБА_1 , обчисленої відповідно до Закону України “Про державну службу”, склав з 11.11.2021 – 1854 грн, а з 01.12.2022 – 2093 грн. Управління просить врахувати, що розмір пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , обчисленої відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, є вищим та становить з 11.11.2021 – 3146,39 грн, а з 01.04.2022 – 3394,18 грн. Враховуючи, що після проведення перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 зменшився, позивач вирішив і далі виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, про що повідомив останню листом від 28.10.2022 №1300-5307-8/99767 (а.с. 13, 117). 
Не погоджуючись з постановою про накладення штрафу за невиконання судового рішення, позивач звернувся із цим позовом до адміністративного суду. 

Суд апеляційної інстанції погоджується висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного. 
Згідно статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що  судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Згідно з частинами 2, 4 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. 
Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Відповідно до статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. 
Частинами другою, четвертою статті 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому законом. 
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені в Законі України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VIII (далі – Закон №1404-VIII). 
Відповідно до статті 1 Закону №1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”. 
Стаття 18 Закону №1404-VIII покладає на виконавця обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з частинами першою, шістнадцятою цієї статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до вказаного Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом. 
Частинами четвертою, п`ятою статті 19 Закону №1404-VIII встановлено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. 
Боржник зобов`язаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно з`являтися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. 
Згідно абзацу 1 ч.6 ст.26 Закону №1404-VIII, за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною). 
Як видно з постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.08.2022 №69636957, виконавець вказав про необхідність виконання боржником рішення суду протягом 10 робочих днів. 
Про прийняття вказаної постанови відповідач повідомив позивача листом від 16.08.2022 №27587. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 вказаного Закону, перевіряє виконання рішення боржником. 
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. 
Згідно з частиною 1 статті 75 Закону №1404-VIII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. 
Виходячи із зазначених вище норм Закону №1404-VІІІ, підставою для накладення на боржника штрафу є встановлення державним виконавцем факту невиконання без поважних причин боржником рішення, яким його зобов`язано особисто вчинити певні дії. 
Спірна постанова відповідача від 13.01.2023 у виконавчому провадженні №69636957 про накладення на Головне управління ПФУ у Львівській області штрафу 5100 грн. прийнята у зв`язку з невиконанням боржником без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії. 
Надаючи правову оцінку оскаржуваній постанові відповідача на відповідність критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
За змістом статті 18 Закону №1404-VІІІ, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. 
Умовами для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є: невиконання ним виконавчого документа (судового рішення); відсутність поважних причин невиконання виконавчого документа (судового рішення). 
Отже, лише невиконання боржником рішення суду і саме без поважних на те причин тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України “Про виконавче провадження”. 
На час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлено, по-перше, факт невиконання боржником судового рішення і, по-друге, відсутність поважних причин невиконання. Поважність причин невиконання судового рішення оцінюється у кожному конкретному випадку через призму того, наскільки це об`єктивно перешкодило виконати судове рішення. 
Поважними, в розумінні норм Закону України “Про виконавче провадження”, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи підтверджується, що станом на час винесення оскарженої постанови від 13.01.2023 ВП №69636957 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн, як і на час судового розгляду справи ОСОБА_1 виплачується пенсія по інвалідності, призначена відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Вказане свідчить про невиконання Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 у справі №380/1985/22 в частині зобов`язання здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ з 11 листопада 2021 року. 
Оцінюючи причини невиконання судового рішення, поважність яких обґрунтовує позивач, суд враховує наступне. 
Позивач зазначає, що він належним чином виконав вказане судове рішення, а саме здійснив ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-ХІІ з 11 листопада 2021 року, що підтверджується рішенням від 12.10.2022 №913270147601 (а.с. 15, 51). 
Відповідно до пункту 4 Порядку призначення пенсій деяким категоріям осіб, затвердженого постановою КМУ від 14 вересня 2016 р. №622, пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Згідно з пунктом 5 Порядку №622, форма довідки про заробітну плату, що подається для призначення пенсії державним службовцям, затверджується правлінням Пенсійного фонду України за погодженням із Мінсоцполітики. 
З наведеного видно, що необхідними документами для призначення пенсії державного службовця є довідки про заробітну плату встановленої форми. 
Суд встановив, що при зверненні до органу Пенсійного фонду України із заявою від 11.11.2021 ОСОБА_1 не долучила до неї довідки про складові заробітної плати державного службовця. У зв`язку з чим позивач здійснив розрахунок пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про державну службу” лише з врахуванням стажу роботи. 
За результатами такого розрахунку розмір пенсії ОСОБА_1 , обчисленої відповідно до Закону України “Про державну службу”, склав з 11.11.2021 – 1854 грн, а з 01.12.2022 – 2093 грн.. 
Водночас, розмір пенсії по інвалідності ОСОБА_1 , обчисленої відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” є вищим та становить з  11.11.2021 – 3146,39 грн, а з 01.04.2022 – 3394,18 грн.. 
Враховуючи, що після проведення перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 зменшився, позивач вирішив і далі виплачувати ОСОБА_1 пенсію відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, про що повідомив останню листом від 28.10.2022 №1300-5307-8/99767 (а.с. 16, 50). 
Обґрунтовуючи поважність причин невиконання судового рішення, позивач посилається на пункт 4 розділу 15 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, згідно з яким, у разі якщо внаслідок перерахунку пенсії за нормами вказаного закону її розмір зменшується, пенсія виплачується у раніше встановленому розмірі. Застосувавши вказану норму, позивач перевів ОСОБА_1 з пенсії, призначеної відповідно до Закону України “Про державну службу” на пенсію, призначену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Однак такі доводи ГУ ПФУ у Львівській області є необґрунтованими, оскільки, як вірно вказав суд першої інстанції, згідно буквального тлумачення наведеної норми така підлягає застосуванню під час перерахунку пенсії за нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Натомість, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.02.2022 у справі №380/1985/22 зобов`язано ГУ ПФУ у Львівській області здійснити ОСОБА_1 нарахування та виплату пенсії по інвалідності відповідно до норм іншого закону, а саме Закону України "Про державну службу". 
При тому боржник у виконавчому провадженні не наділений повноваженнями надавати оцінку доцільності виконання судового рішення, адже таке є обов`язковим до виконання у відповідності до приписів статті 129-1 Конституції України. 
Отже, як встановив суд та визнається позивачем, зменшення розміру пенсії державного службовця, призначеної ОСОБА_1 , зумовлене виключно неподанням останньою разом із заявою від 11.11.2021 довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця. Вказані довідки ОСОБА_1 подала до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області разом із заявою від 10.03.2023. 
Одночасно з тим позивач не подав до суду доказів здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням вказаних довідок, а відтак остання досі отримує пенсію по інвалідності, призначену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, а рішення суду від 28.02.2022 у справі №380/1985/22 фактично залишається не виконаним. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що здійснюючи перевірку законності постанови державного виконавця від 13.01.2023 про накладення штрафу у виконавчому провадженні №69636957 важливими є у розглядуваних правовідносинах фактичні обставини щодо виконання чи невиконання судового рішення саме станом на час винесенні цієї постанови від 13.01.2023 року. 
Підсумовуючи встановлене, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що стверджувані позивачем причини невиконання рішення суду не є поважними. 
На підставі встановлених у справі обставин колегія суддів приходить до висновку, що відповідач довів правомірність прийняття оскаржуваної постанови від 13.01.2023 у виконавчому провадженні №69636957 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області у розмірі 5100,00 грн, яка прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для її прийняття, а тому скасуванню не підлягає. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування. 
Керуючись ст.ст. 243, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –                                                          

                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 травня 2023 року в адміністративній справі №380/3127/23 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Львівській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її прийняття (проголошення), а у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення - протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль  	
Повний текст постанови суду складено 03.10.2023 року