Справа № 372/3943/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/8455/2023

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

01 червня  2023  року                                                                                                місто Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді     Журби С.О., 
суддів                           Писаної Т.О., Приходька К.П., 
за участю секретаря             Загороднього С.А.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2022 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що від зареєстрованого шлюбу із відповідачем має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а тому вона просить суд стягнути на її користь аліменти на його утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу, але не менше 100% прожиткового мінімуму відповідного віку дитини щомісячно, від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття, оскільки відповідач ухиляється від утримання дитини в добровільному порядку.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року позов задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого Законом України "Про Державний бюджет України", щомісячно, починаючи з 21 грудня 2022 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнуто   ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач направив апеляційну скаргу, в якій зазначив, що оскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення змінити.
08.05.2023 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
01.06.2023 року до Київського апеляційного суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу.
В судове засідання 01.06.2023 року позивач не з`явився, про розгляд справи належним чином повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надав.
Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
В ході розгляду справи судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який 29.11.2018 року розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку відповідач ухиляється від виконання батьківського обов`язку по утриманню дитини, хоча має таку можливість, оскільки має молодий вік, не є інвалідом, не страждає на тяжке захворювання та має можливість утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття  належним чином, як того вимагає Закон, а тому з відповідача на користь позивачки на утримання сина підлягають стягненню аліменти.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції.
Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів  міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення  для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази  подаються сторонами та іншими особами,  які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Апелянтом на підтвердження своєї позиції разом із апеляційною скаргою до суду було подано ряд доказів. В той же час належного обґрунтування неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції  апелянт не навів. 
Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції апелянт пояснив, що обставин, які унеможливлювали подання таких доказів до суду першої інстанції на існує, а самі докази не були  подані у зв`язку з його юридичною необізнаністю. Оскільки озвучені апелянтом причини недодання документів до суду першої інстанції не можуть вважатися об`єктивними, та такими, що не залежали від волі сторони, а інших обставин, які реально унеможливили надання доказів до суду першої інстанції, апелянт не навів, у апеляційного суду відсутні підстави для прийняття таких нових доказів на стадії апеляційного розгляду справи, відтак вони не можуть враховуватися при вирішенні справи і підлягають поверненню.
Звертаючись до суду з позовом, позивач надала докази як існування спільної дитини сторін, так і проживання дитини разом з позивачем на час пред`явлення позову та знаходження на її утриманні. Не заперечував цього і сам пелянт.  
Суть позиції апелянта зводилась до того, що з його точки зору суд мав призначити стягнення аліментів в твердій грошовій сумі у розмірі 3 500,00 грн. щомісяця. В той же час жодного належного обґрунтування (з підтвердженням відповідними доказами) на захист такої своєї позиції до суду першої інстанції апелянтом надано не було. 
Окрім зазначеного, при вирішенні справи суд першої інстанції враховував заяву відповідача про те, що  він просить слухати справу без його участі і не заперечує проти задоволення позовних вимог. 
З огляду на вищевказане, у суду першої інстанції були відсутні підстави для ухвалення рішення про стягнення аліментів у іншому розмірі, оскільки заявлені до стягнення аліменти не суперечать вимогам закону та фактично були визнані відповідачем. Колегія суддів апеляційного суду не може прийняти позицію апелянта стосовно того, що він не розумів суті поданої до суду заяви, оскільки текст такої заяви не допускає її двозначного сприйняття. 
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення  суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні. 
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 березня 2023 року залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий                                                                                                С.О. Журба
 
Судді                                                                                                            Т.О. Писана 
 
                                                                                                                     К.П. Приходько