ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5417/23 Справа № 192/328/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Щербина  Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Барильської А.П.
суддів:Зайцевої С.А., Максюти Ж.І., 
за участю секретаря судового засідання – Кругман А.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                        ОСОБА_1 , 

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа — ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, - 
ВСТАНОВИЛА: 

       У березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , який в подальшому уточнив, про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у зв`язку зі смертю матері відкрилась спадщина у вигляді частини житлового будинку АДРЕСА_1 , та відповідач, як чоловік померлої, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, поза чим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , як діти померлої, відмовились від прийняття спадщини на користь відповідача, їх батька.
       Однак, позивач зазначає, що його мати, через похилий вік та тяжку хворобу і каліцтво, перебувала у безпорадному стані, а відповідач ухилявся від надання їй постійної допомоги, що підтверджується показаннями свідків, серед яких є лікарі, сусіди та особи, які постійно здійснювали догляд за матір`ю позивача та що, в силу ст. 1224 ЦК України є підставою для усунення його від права на спадкування після її смерті. /а.с.1-4 Том І/.
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від  10 березня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат. /а.с.21-25 Том ІІІ/.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірно та необ`єктивно встановлені судом обставини, не сприянні позивачу у наданні доказів, зокрема, у допиті свідків, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. /а.с.50-54 Том ІІІ/.
ОСОБА_2 , скориставшись свої правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника - адвоката Єрмолаєва Ю.А. 14 червня 2023 року через канцелярію суду подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначив, що доводи апелянта зводяться до тих обставин, яким судом першої інстанції вже надавалась правова оцінка, а рішення суду є обґрунтованим з приводу надання позивачем матері допомоги, що виключає її знаходження у безпорадному стані, як і не доведенння позивачем факту неучасті в утриманні та догляді померлої дружини відповідачем, натомість судом вірно зазначено про те, що дії відповідача свідчили про намагання виконувати свій обов`язок, як чоловіка, хоча він сам є літньою та дуже хворою людиною, чому суд надав всебічну та правильну правову оцінку зі сприянням позивачеві у виклику свідків шляхом винесення ухвали про допит свідків та примусове їх доправлення до суду, що виключає процесуальне порушення судом першої інстанції, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, яке є законним, обґрунтованим та вмотивованим.
ОСОБА_3 скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника — адвоката Єрмолаєву Я.І. 19 червня 2023 року через канцелярію суду подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначила, що декілька свідків, які викликались судом за клопотання позивача, відмовились брати участь у справі шляхом відмови в отриманні повісток, а ухвала суду про привід виконана не була, що не виключає можливості, у зв`язку із неможливістю явки до суду, брати участь в засіданні в режимі відеоконференції, при цьому зазначила, що це не є підставою для скасування рішення суду, оскільки на підтвердження своїх вимог позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу. Просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та рішення суду залишити без змін.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав. 
Так, судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 76 років, померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 та         копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.5, 6, т.1).
       Згідно копії свідоцтва про одруження, серії НОМЕР_3 (а.с.29,т.1) відповідач та мати позивача ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 23 січня 1963 року, у зв`язку з чим ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_8 ». 
       З копії Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності житловою площею 60 м2 від 16 квітня 1975 року вбачається, що відповідачу було надано для забудови земельну ділянку в АДРЕСА_1 (а.с.7-9,т.1). Відповідно до копії Реєстраційного посвідчення від 11 липня 1986 року, який записаний в реєстрову книгу за № 9 за реєстровим № 59, за відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований будинок на праві особистої власності на підставі Договору на право забудови (а.с.9,т.1). Згідно Розпорядження виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 19 лютого 2016 року № Р-15 «вул. Жовтнева» в смт Солоне була перейменована на «вул. Самойлова» (а.с.27-28,т.1).
Згідно копії Договору дарування частини житлового будинку від 04 квітня 2019 року, відповідач ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності, виданого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори 01 лютого 2019 року № 1-246 (а.с.56-57,т.1). 
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Оскільки позивач є сином, а відповідач чоловіком померлої ОСОБА_4 , вони є спадкоємцями першої черги за законом після її смерті.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції, керуючись ст.ст.1216,1217,1218,1224 ЦК України, вірно визначився, що оскільки сам позивач, за його посиланнями та поясненнями, повністю опікувався станом здоров`я матері, доглядав за нею, а з показань свідків, допитаних в судовому засіданні, а також самого позивача, судом встановлено, що ОСОБА_4 не потребувала додаткової допомоги, окрім тієї, що надав їй позивач, а також врахував, що вона отримувала пенсію, якою розпоряджався позивач, отримувала посильну допомогу від свого чоловіка та дочки, чого не спростував позивач, з чого дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено суду ухилення відповідача від надання допомоги своїй дружині. 
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
        Загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
       Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм.
       Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 червня 2021 року у справі №554/4741/19, у постанові від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
       Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
       Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково.
       Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
       Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові.
       Тлумачення частини п`ятої статті 1224 ЦК України свідчить, що усунення від права на спадкування за законом можливе за наявності таких умов: ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцеві при наявності у нього можливості її надання; перебування спадкодавця у безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
       Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
       Аналогічного висновку дійшов Верховнийо Суд у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св18), у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18).
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 січня 2023 року у справі № 467/350/21 (провадження № 61-19847св21) зазначено, що для задоволення вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
       Правила частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
       Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
       Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
       Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 29 червня 2021 року у справі № 750/9209/20-ц (провадження № 61-6290св21), від 06 жовтня 2021 року у справі № 741/1714/18 (провадження № 61-5519св21), від 21 жовтня 2021 року у справі № 766/14057/17 (провадження № 61-6003св21), від 19 травня 2022 року у справі № 132/2991/20 (провадження № 61-9112св21)».
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 березня 2023 року в справі № 156/1111/20 (провадження № 61-10814св22) вказано, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.
       Вищенаведене закріплено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №127/28690/21. 
       Отже, колегія суддів зазначає, що у справі, що переглядається, судом першої інстанції вірно встановлено, що у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи, а також вірно встановлено, що ОСОБА_4 отримувала належний догляд від позивача та мала матеріальне утримання, враховуючи знаходження її картки на пенсійні виплати у розпорядженні позивача, що не свідчить про відсутність належного догляду за нею, як і не свідчить про те, що ОСОБА_4 потребувала додаткового догляду та матеріальної підтримки від свого чоловіка ОСОБА_2 ..
       Крім того, колегія суддів зазначає, що позивачем не було доведено, що відповідач не надавав жодної допомоги для його дружини та усіляко ухилявся від свого такого обов`язку, враховуючи ще і те, що відповідач мав свої хронічні тяжкі захворювання з оперативним втручання, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними документами. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, враховуючи, що судом першої інстанції вживались всі доступні процесуальні засоби у сприянні позивачеві здійснити його процесуальний обов`язок у доведенні своїх вимог.
Вимогами ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -
                                       
                                       ПОСТАНОВИЛА: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2023 року - залишити без змін. 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:                                                         А.П.Барильська 

Судді:                                                                 С.А.Зайцева 
                                                                                                                                                                        Ж.І.Максюта