КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції Дубас Т.В. 
Єдиний унікальний номер справи № 367/7176/ 16
Апеляційне провадження №22ц/824/5500/2023

                                                              П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
25 липня  2023 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді  - Мережко М.В.,
суддів                       - Невідомої Т.О., Соколової В.В.  
           секретар                  - Олешко Л.Ю. 
Розглянув  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною  скаргою ОСОБА_1 на рішення  Києво-Святошинського  районного суду Київської області  від 24  листопада  2022 року у справі за позовом   ОСОБА_1   до ПрАТ  «ДТЕК  Київські Регіональні Електромережі», третя особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Гостомельська  селищна рада про усунення перешкод у користуванні власністю.
Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -
В с т а н о в и в :
 
У вересні 2016 року позивачка звернулася до Ірпінського міського суду Київської області з вказаним позовом. 
Розпорядженням в.о. голови Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В. від 24 грудня 2021 року справу направлено для розгляду до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2022 року задоволено заяву ПрАТ «ДТЕК Київські Регіональні Електромережі», який є правонаступником ПрАТ «Київобленерго» про заміну відповідача.
Позовні вимоги ОСОБА_1   обґрунтовувала тим, що вона є власницею земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Суміжним землекористувачем та власником земельної ділянки за адресою : АДРЕСА_2   є її чоловік  ОСОБА_2 . 
Зазначає, що через зазначені земельні ділянки проходить повітряна лінія електропередачі напругою 10 кВ (лінійне відгалуження ПЛ-10 кВ ТП № 93- ТП №384), яке є діючою електроустановкою, призначеною для електричної енергії до постачання приватного житлового будинку  за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є  ОСОБА_3 ..
Вказує на те, що на її земельній ділянці встановлені опори даної діючої електроустановки, що є перешкодою у користуванні земельною ділянкою.
Зазначає, що разом з чоловіком неодноразово зверталась до ПАТ «Київобленерго» щодо винесення ПЛ за межі їх земельних ділянок, але питання так і не було вирішено.
Згідно з довідкою від 08 червня 2016 року №1959, виданою Гостомельською селищною радою Київської області зазначена ПЛ на балансі Гостомельської селищної ради не перебуває, селищна рада дозвіл на будівництво цієї ПЛ не надавала.
З урахуванням уточненої позовної заяви( 18 жовтня 2018 року ) , у прохальній частині позову просила -
-усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належній їй на праві власності земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .
 -зобов`язати ПАТ «Київобленерго» Ірпінський районний підрозділ та Гостомельську селищну раду Київської області перенести повітряну високовольтну лінію електропередач напругою 10 кВ разом із опорами, яка призначена для електропостачання будинку за адресою:  АДРЕСА_1 за межі  земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .
Представником відповідача були подані заперечення на позов. У запереченні зазначено , що 02 серпня 2012 року між ПАТ «Київобленерго» та ОСОБА_4   було укладено договір про користування електричною енергією № 200908615. Пунктом 9 даного договору визначена межа розподілу балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, яка встановлена на ізоляторах попри № 2 ПЛ 10 кВТП-270ПС 35/10 «Гостомель». Зазначає, що у відповідності до листа Гостомельської селищної ради Київської області № 167 від 22 січня 2016 року  самочинно зайнята земельна ділянка була передана у користування ОСОБА_1   вже з обтяженнями, а саме: охоронні зони навколо інженерних комунікацій, заборона на провадження окремих видів діяльності та інші обмеження, що зазначено у проекті відведення земельної ділянки. Просив відмовити у задоволені позовних вимог.
 Від третьої особи  ОСОБА_2 13 грудня 2016 року  надійшов відзив на позовну заяву. Зазначає, що він є власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2 . Суміжним землекористувачем та власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 є його дружина  ОСОБА_1 .   Вказав, що через зазначені земельні ділянки проходить повітряна лінія електропередачі напругою 10 кВ (лінійне відгалуження ПЛ-10 кВ ТП № 93- ТП № 384), яке є діючою електроустановкою. Зазначає, що вказана повітряна лінія електропередачі є перешкодою у користуванні та володінні земельною ділянкою. Просив позовні вимоги  ОСОБА_1 задовольнити.
 Рішенням  Києво-Святошинського   районного  суду  Київської області  від  24  листопада 2022 року вересня  2020 року позов  залишено без задоволення.
 Не погоджуючись з рішенням  суду, позивачка  ОСОБА_1   подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення   про   задоволення  позову.
В апеляційній скарзі посилалася  на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин справи, що мають значення для справи , які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи. На  думку   позивачки, матеріали справи містять  достатньо доказів  порушення її права.
У  відзиві на апеляційну скаргу  відповідач ПрАТ ДТЕК  Київські Регіональні Електромережі  зазначив, що апеляційна  скарга ніяким чином не спростовує  доводів і аргументів  суду, враховуючи ту обставину, що земельні ділянки  перейшли у власність позивачки  вже із певними зобов`язаннями.
Ухвалою Київського апеляційного суду від  08 травня 2023 року  задоволено клопотання  адвоката  Конєвої Л.Л.   - представника відповідача у справі  про проведення розгляду справи в режимі  відео конференції  за допомогою програмного забезпечення « EasyCon» (зареєстрована в системі електронна адреса  l.koneva85@gmail.сom).  
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи , які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.     Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  сторони  були своєчасно     повідомлені про день та час розгляду справи на, 11 травня  2023 року ,  25 липня  2023 року    за адресами , які були зазначені в матеріалах справи.  Заяв щодо зміни  місця проживання  або місцезнаходження від  сторін    не надходило. 
Представник позивачки , третя особа ОСОБА_2 приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції .
Відповідно до п.5 ст.212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву. Представниця відповідача, за заявою якої було призначено  розгляд справи у режимі відеоконференції, на зв`язок  у визначений час не з`явилась.  
 Заяв про  причини неявки в судове засідання  не надходило.
 Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
   Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
    Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
    Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
   Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
    Апеляційна скарга  не  підлягає задоволенню  з таких  підстав.
Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочинну недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна право відношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до ст.319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно положень частин другої ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Суд  першої інстанції встановив ,  що  позивачка є  власницею земельної ділянки загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер 3210945900:01:065:0288, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 цільовим призначенням якої є будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд згідно державного акту на право приватної власності на землю від 07 лютого 2001 року 
Рішенням Гостомельської селищної ради Київської області № 40 від 11 березня 2005 року було змінено адресу земельної ділянки  з номера  НОМЕР_1   на номер НОМЕР_2 .
 Рішенням Гостомельської селищної ради за № 970-52-VI від 29 лютого 2015 року у приватну власність  ОСОБА_1    передано земельну ділянку з кадастровим номером 3210945900:01:065:0289 площею 0,0908 га для ведення особистого селянського господарства. Згідно висновку відділу містобудування та архітектури Ірпінської міської ради на частину земельної ділянки площею 0,0305 га визначено обмеження охоронна зона навколо інженерних комунікацій.
Суміжним землекористувачем та власником земельної ділянки за адресою АДРЕСА_2   є чоловік позивачки ОСОБА_2   .
 Позивачка стверджує , що через зазначені земельні ділянки проходить повітряна лінія електропередачі напругою 10 кВ (лінійне відгалуження ПЛ-10 кВ ТП № 93- ТП №384), яке є діючою електроустановкою, призначеною для постачання приватного житлового будинку за  АДРЕСА_1 ,власником якого є ОСОБА_3 . Вказує на те, що на її земельній ділянці встановлені опори даної діючої електроустановки, що є перешкодою у користуванні земельною ділянкою. Водночас, такі твердження позивачем не доведені.
Згідно листа Гостомельської селищної ради від 22 січня 2016 року № 167 самочинно зайнята земельна ділянка була передана у користування ОСОБА_1   з обтяженнями, а саме: охоронні зони навколо інженерних комунікацій, заборона на провадження окремих видів діяльності та інші обмеження, що зазначено у проекті відведення земельної ділянки.
Згідно листа Гостомельської селищної ради від 27 лютого 2019 року на земельні ділянки з кадастровими номерами 3210945900:01:065:0287 та 3210945900:01:065:0288 (власник ОСОБА_1 )  технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж зазначених земельних ділянок в натурі (на місцевості), складовою частиною якої є перелік обмежень у використанні земельної ділянки, розроблялась без дозволу Гостомельської селищної ради за згоди власника земельної ділянки. На зазначених земельних ділянках також наявні обмеження : охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи; охоронна зона навколо (вздовж) об`єкта транспорту.
Як вбачається з листа КП «УЖКГ Гостомель» № 02-584/1 від 11 жовтня 2021 року КТП № 384 по АДРЕСА_1 знаходиться на балансі КП УЖКГ «Гостомель » з 29 вересня 2020 року на підставі рішення Гостомельської селищної ради № 1298-66- VII від 24 вересня 2020 року.
Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів » межі охоронних та санітарно-захисних зон об`єктів енергетики зазначаються в містобудівній документації, документації із землеустрою та кадастрових планах
Відповідно до ч.3 ст. 25 Закону України «Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів » власникам і користувачам земельних ділянок, на які встановлено обмеження та обтяження, видається кадастровий план їх земельних ділянок з нанесеними межами спеціальних зон, а також письмовий перелік обмежень та обтяжень щодо використання земель у цих зонах.
Частиною 1 ст.110 Земельного кодексу України передбачено, що на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження.
Згідно п. б ч.1 ст.112 Земельного кодексу України охоронні зони створюються уздовж ліній зв`язку, електропередачі, земель транспорту, навколо промислових об`єктів для забезпечення нормальних умов їх експлуатації, запобігання ушкодження, а також зменшення їх негативного впливу на людей та довкілля, суміжні землі та інші природні об`єкти.
 Відповідно до п.п.1,2 Правил охорони електричних мереж ,правила охорони електричних мереж запроваджуються з метою забезпечення збереження електричних мереж, створення належних умов їх експлуатації та запобігання нещасним випадкам від впливу електричного струму і використовуються у разі проектування, будівництва та експлуатації електричних мереж, а також під час виконання робіт або провадження іншої діяльності поблизу електричних мереж.
Електричними мережами, які підлягають охороні згідно з Правилами, вважаються трансформаторні підстанції, розподільні пункти і пристрої, струмопроводи, повітряні лінії електропередачі, підземні і підводні кабельні лінії електропередачі та споруди, які до них належать. Для створення нормальних умов експлуатації електричних мереж, забезпечення їх збереження та дотримання вимог техніки безпеки здійснюються такі заходи: відводяться земельні ділянки; встановлюються охоронні зони; визначаються мінімально допустимі відстані; прокладаються просіки у лісових, садових, паркових та інших багаторічних насадженнях.
Враховуючи вищенаведені вимоги чинного законодавства, земельні ділянки, перейшли у власність ОСОБА_1 вже із зобов`язаннями щодо обмеженого її використання.  
Відповідно до ст. 76 -81 ЦПК України  позивачка не надала суду  першої інстанції  належних і допустимих доказів  на  підтвердження порушення відповідачем її прав. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги . 
Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Так, у постанові Верховного Суду від 25 липня 2018 року  у справі № 501/6154/14-ц, постанові від 14 серпня 2019 року  у справі № 235/457/17 зазначено  , що для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав, позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.
Разом з тим, з пояснень представника відповідача встановлено, що, відповідачем не визнається порушення прав позивачки. Достатніх належних і допустимих доказів, які б давали суду можливість вважати цю обставину доведеною, позивачкою суду надано не було.
 Надані позивачкою на підтвердження своїх вимог докази, не свідчать беззаперечно,  що повітряна лінія електропередачі напругою 10 кВ лінійне відгалуження ПЛ-10 кВ ТП No 93- ТП № 384 побудована після набуття позивачкою права власності на земельні ділянки.
   Виходячи із засад ст. 19 ЦПК України, суди розглядають  у порядку цивільного судочинства  справи що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових  та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
   Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.
Відсутність порушеного  права , чи невідповідність обраного  позивачем способу  його захисту,  способам ,визначеним  законодавством є підставою  для  відмови у позові.
Відповідно до вимог ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням викладеного, суд дійшов првильного висновку, що позивачкою не доведено факт порушення відповідачем її права власності на земельні ділянки у, у зв`язку з чим відсутні  підстави для задоволення позову. 
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги  не спростовують висновків суду першої інстанції,  були предметом  детального дослідження в суді першої інстанції, яким надана правова оцінка, і не  потребують додаткової  оцінки. 
 Відповідно до ст.367  ЦПК України перевіряючи  під час розгляду  справи в апеляційному  порядку законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає  підстав  для скасування рішення.
Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374, 375,  381 - 384  ЦПК України, суд,-
 
    П о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення. 
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада  2022  року залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції набирає законної сили з  дня її прийняття . Касаційна скарга на судове рішення подається протягом  тридцяти днів  з  дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 27 липня 2023 року.
 
Головуючий:                                                     
 
Судді: