П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 серпня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/4143/23	
                                                                                                                                                             Головуючий в 1 інстанції: Єфіменко К.С.
                                                                                          Дата і місце ухвалення 25.05.2023р., м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:     Лук`янчук О.В.,
                         суддів:   Бітова А.І., 
                                        Ступакової І.Г.,
при секретарі –               Качуренко В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства (Чорноморський рибоохоронний патруль) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:
27.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства (Чорноморський рибоохоронний патруль), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства від 19.01.2023 року № 11-О, який його з 31.01.2023 року звільнено з посади провідного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля № 1 Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства;
- поновити його на посаді провідного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля № 1 Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства з 01 лютого 2023 року;
- стягнути з Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2023 року по день винесення рішення суду у цій справі, а також витрати на професійну правничу допомогу.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Так у своїй апеляційній скарзі позивач вказував на те, що за загальним правилом суб`єкт призначення, попереджаючи державного службовця про наступне звільнення, зобов`язаний (має імперативний обов`язок) запропонувати йому саме рівнозначну посаду державної служби, яка є наявною у нього, керуючись при цьому лише її відповідністю до кваліфікації державного службовця. Апелянт посилався на те, що в даному випадку позивача було звільнено з посади провідного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля № 1 під час наявності трьох вакантних одиниць рівнозначної посади провідного державного інспектора, а тому, за таких обставин, відповідач мав керуватись лише відповідністю кваліфікації державного службовця і не потребував використання неврегульованої законом процедури визначення професійної підготовки та професійних компетентностей.
На думку позивача, застосування положень ст. 42 Кодексу законів про працю України, яка регулює питання визначення переважного права на залишення на роботі при вивільненні працівників, можливе саме при рівних умовах продуктивності праці та кваліфікації працівників.
Апелянт вважає, що наведені в оскаржуваному судовому рішенні мотиви надання відповідачем переваги у залишенні на роботі іншим працівникам відносяться до обставин, які застосовуються з умови встановлення рівності працівників у кваліфікації та продуктивності праці, тоді як матеріали справи не містять належних доказів з приводу встановлення такої рівності.
Позивач також зазначив, що у відповідь на вимогу суду по надання доказів відсутності можливості Чорноморського рибоохоронного патруля запропонувати позивачу наявні вакантні посади під час попередження по його скорочення, відповідач  мав надати саме матеріали щорічного оцінювання, тоді як відповідач у даному випадку обійшовся лише власними поясненнями, які, на думку позивача, не стосуються дійсного предмета доказування в цій справі та не підтверджені жодними окремими доказами.
Зважаючи на зазначене позивач вважає своє звільнення незаконним, а оскаржуваний наказ Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства від 19.01.2023 року № 11-О – протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 року та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
30.06.2023 року до П`ятого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач висловив свої заперечення проти доводів апеляційної скарги. 
На підставі викладеного відповідач просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25.05.2023 року без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 2 цієї статті визначено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне:
Судом встановлено, що ОСОБА_1 26.12.2016 року був призначений на посаду головного державного інспектора відділу охорони біоресурсів Рибоохоронний патруль Чорноморського басейнового управління Державного агентства рибного господарства як переможець конкурсу з випробувальним терміном 6 місяців. 
25.01.2017 року позивача було переведено на посаду головного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля №2 із збереженням випробувального терміну. 
29.07.2020 року позивач був переведений на посаду провідного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля №1 Чорноморського басейнового управління Державного агентства рибного господарства.
Наказом Голови Державного агентства меліорації та рибного господарства України від 07.12.2022 року № 426 «Про введення в дію структури і штатного розпису Державного агентства меліорації та рибного господарства України», з 12.12.2022 року введено в дію структуру Державного агентства меліорації та рибного господарства України та штатний розпис на 2022 рік.
Згідно витягу із штатного розпису Державного агентства меліорації та рибного господарства України на 2022 рік, введеного в дію наказом Держрибагентства від 07.12.2022 року № 426, штатна чисельність Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства України склала 32 штатних одиниці, зокрема: відділ охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» - 11 штатних посад, сектор іхтіології та регулювання рибальства – 3 штатних одиниці, відділ матеріально-технічного забезпечення – 11 штатних одиниць, а також 6 штатних одиниць – головний спеціаліст-головний бухгалтер, головний спеціаліст з питань персоналу державної служби, головний спеціаліст-юрисконсульт, капітан – 1-й помічник механіка, механік – 1-й штурман, моторист-стерновий.
22.12.2022 року складено попередження про скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису.
Наказом Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства України (Чорноморський рибоохоронний патруль) від 19.01.2023 року №11-О «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача на підставі ст. 87 Закону України «Про державну службу» було звільнено 31 січня 2023 року з посади провідного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля № 1 Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства за скороченням штатного розпису.
Не погоджуючись з правомірністю вказаного наказу, позивач оскаржив його до суду першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем дотримано процедуру звільнення позивача, а тому оскаржуваний наказ є правомірним і скасуванню не підлягає.
Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне:
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), який регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця, а також Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).
Згідно частин 1 та 3 статті 5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
У статті 83 Закону №889-VIII визначені підстави для припинення державної служби. Так, згідно із п. 4 ч. 1 ст. 83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Частиною 3 цієї статті передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.
Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
Частина перша статті 42 Кодексу законів про працю України унормовує, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, постраждалим учасникам Революції Гідності, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, а також особам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років", із числа тих, яких було піддано репресіям у формі (формах) позбавлення волі (ув`язнення) або обмеження волі чи примусового безпідставного поміщення здорової людини до психіатричного закладу за рішенням позасудового або іншого репресивного органу; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п`яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби; 10) працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; 11) працівникам, які є членами пожежно-рятувальних підрозділів для забезпечення добровільної пожежної охорони не менше року.
Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.
Аналіз положень норм статті 87 Закону № 889-VIII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що суб`єкт призначення або керівник державної служби одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, тобто запропонувати наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. 
Державний службовець може бути звільнений лише у разі відсутності можливості запропонувати відповідні посади або у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.
В ході розгляду даної справи встановлено, що підставою для прийняття Чорноморським басейновим управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства України наказу від 19.01.2023 року №11-О «Про звільнення ОСОБА_1 » став факт скорочення чисельності штату працівників цього Управління до 32 штатних одиниць.
Як зазначив відповідач у справі, внаслідок введення в дію реорганізаційно-штатних змін зі складу Чорноморського рибоохоронного патруля було виключено 58 штатних одиниць та ліквідовано відділи рибоохоронного патруля № 1, № 2, № 3 та № 4, відділ іхтіології та регулювання рибальства, сектор юридичної роботи, сектор роботи з персоналом, сектор документаційного забезпечення, сектор бухгалтерського обліку та звітності та введено 32 штатні одиниці.
З наданих суду доказів встановлено, що після введення в дію штатного розпису на 2022 рік згідно наказу від 07.12.2022 року № 426 в Чорноморському басейновому управлінні Державного агентства меліорації та рибного господарства України відбулось скорочення штатних посад Управління та залишилось лише 3 посади провідних державних інспекторів, яку обіймав позивач.
Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач наполягав на правомірності звільнення позивача із займаної посади через відсутність можливості запропонувати йому іншу посаду державної служби.
Слід зазначити, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 Кодексу законів про працю України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
У постановах від 05 квітня 2023 року у справі № 640/12871/21 та від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22 Верховний Суд резюмував, що у випадку звільнення державного службовця в разі реорганізації державного органу, що є підставою для звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення/керівник державної служби повинен запропонувати державному службовцеві, попередженого про звільнення посади, усі вакантні посади (за умови, що такі є), на які можна було б його перевести.
У постанові Верховного Суду від 10.11.2022 року у справі № 640/24023/21 Верховний Суд дійшов висновку, що суб`єкт призначення або керівник державної служби зобов`язаний не лише попередити державного службовця про наступне звільнення, а й одночасно з цим запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. 
У постановах Верховного Суду від 25 липня 2019 року у справі № 807/3588/14, від 27 травня 2020 року у справі №813/1715/16, вказував на те, що обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення.
Як вбачається з матеріалів справи, 22.12.2022 року відповідачем складено персональне попередження позивача про скороченням посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису та направлено позивачу засобами поштового зв`язку за відомою адресою проживання, інформація про яку міститься в особовій справі.
Однак докази вручення позивачеві вказаного попередження або ознайомлення його особисто з попередженням про наступне вивільнення відсутні та відповідачем до суду не надані.
У відзиві на позовну заяву відповідач, посилаючись на неможливість вручення позивачеві попередження безпосередньо за місцем роботи через те, що він працював за межами місцерозташування Управління, вказував на те, що таке попередження було надіслано поштою (поштове відправлення за № 6507808240326), однак було повернуто з причини «за закінченням терміну зберігання» з незалежних від відповідача причин, у підтвердження чого відповідач надав відповідні докази: копію поштового конверту з відміткою поштової установи про причини повернення відправлення та копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, а також роздруківку відстеження поштового відправлення з сайту «Укрпошта» 
Відповідач, посилаючись на положення статті 91 Закону України «Про державну службу», вважає, що до відома ОСОБА_1 було належним чином доведено попередження про наступне вивільнення та дотримано процедуру його звільнення.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне:
Положеннями спеціального законодавства, а саме нормами Закону України «Про державну службу» врегульовано процедуру звільнення державного службовця у зв`язку зі скороченням чисельності або штату працівників.
Як вже зазначалось вище, частиною 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
Тобто за змістом частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису є підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, а строк попередження про наступне вивільнення становить не менше 30 календарних днів перед звільненням.
Згідно ст. 9 1 Закону України «Про державну службу» врегульовано порядок доведення до відома державного службовця інформації або документів. Так, за нормами цієї статті, доведення інформації або документів до відома державного службовця відповідно до вимог цього Закону здійснюється шляхом її вручення або надсилання поштою, в тому числі з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку. У разі доведення інформації або документів шляхом використання інших засобів телекомунікаційного зв`язку такий спосіб фіксується протоколом у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Інформація або документи надсилаються державному службовцеві за адресою місця проживання/перебування або на його адресу електронної пошти чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку за наявними в особовій справі контактними даними.
Інформація або документи, надіслані поштою, в тому числі електронною, чи шляхом передачі з використанням інших засобів зв`язку вважаються такими, що доведені до відома державного службовця на п`ятий календарний день з моменту їх відправлення.
У підтвердження направлення позивачеві попередження про скорочення посад державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису відповідач надав роздруківку трекінгу «Укрпошта» про відстеження поштового відправлення за номером 6507808240326, відповідно до якого поштове відправлення за вказаним номером прийнято установою поштового зв`язку 03.01.2023 року. 
Інших доказів у підтвердження дати направлення Чорноморським басейновим управлінням Державного агентства меліорації та рибного господарства України на адресу позивача відповідного попередження про звільнення відповідачем до суду не надано.
Враховуючи зазначені положення ст. 9 1 Закону України «Про державну службу» попередження про звільнення може вважатись доведеним до відома позивача лише нап`ятий календарний день з моменту його відправлення, тобто в даному випадку не раніше 08.01.2023 року.
В свою чергу наказ про звільнення позивача із займаної посади прийнято відповідачем 19.01.2023 року та звільнено ОСОБА_1 з 31.01.2023 року, тобто без дотримання вимог спеціального законодавства про попередження про наступне звільнення не пізніше 30 днів до дати звільнення.
Вказане свідчить про порушення відповідачем встановленої законодавством процедури при вирішенні питання щодо звільнення позивача.
Крім того колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту статті 42 Кодексу законів про працю України випливає, що у першу чергу перевага на залишення на роботі надається особам, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці. Тому при вирішенні питання про звільнення працівника роботодавець зобов`язаний перевірити наявність у працівників, посади яких скорочуються, більш високої чи більш низької кваліфікації і продуктивності праці.
У постанові від 20 березня 2023 року у справі № 580/7962/21 Верховний Суд вказував на те, що для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо. Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників.
Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню. Такий аналіз може бути проведений шляхом приготування довідки у довільній формі про результати порівняльного аналізу з наведенням даних, які свідчать про переважне право одного перед іншим на залишення на роботі. Тобто, ці обставини повинен був з`ясовувати сам роботодавець, приймаючи відповідне рішення.
Такий підхід до тлумачення приписів статті 42 Кодексу законів про працю України   висловлений Верховним Судом у постановах від 18 липня 2019 року у справі №814/1852/16, від 21 серпня 2019 року у справі №826/7069/16, від 08 листопада 2019 року у справі №820/1783/16, від 28 лютого 2020 року у справі № 815/3565/17.
В даному випадку відповідачем не надано жодних доказів, які б могли підтвердити здійснення відповідачем до дати звільнення позивача порівняння кваліфікації і продуктивності праці працівників, яких було запропоновано звільнити, та працівників, яким запропоновано вакантні посади, із зазначенням чому саме надається перевага одним працівникам, а не іншим, зокрема, відсутні будь-які порівняльні таблиці, довідки, міркування тощо.
В свою чергу, згідно висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 12.04.2023 року у справі № 260/1084/19, такий порівняльний аналіз мав бути проведений роботодавцем після пропонування працівнику всіх вакантних посад, які були наявними на момент попередження працівника про звільнення відповідно до його кваліфікації та надання ним згоди на зайняття певної посади, а не до видачі працівнику попередження про наступне вивільнення, обмежуючи його право обрати вакансію, що відповідає його досвіду, освіті, кваліфікації та є найбільш прийнятною для нього, чого в даному випадку відповідачем здійснено не було, що також свідчить про порушення відповідачем процедури звільнення позивача.
Верховний Суд у постанові від 19 листопада 2020 року у справі № 400/262/19 дійшов висновку, що звільнення державного службовця з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та зумовлює поновлення порушених прав державного службовця.
З огляду на встановлені вище обставини колегія судів доходить висновку про те, що оскаржуваний наказ про звільнення позивача не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на попередній посаді.
Щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів зазначає наступне:
Частиною першою, другою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок № 100, у редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Пунктом 8 розділу IV Порядку № 100 визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Судом встановлено, що згідно оскаржуваного наказу позивача звільнено з 31.01.2023 року, і ця дата є останнім робочим днем позивача.
Кількість днів вимушеного прогулу позивача з дати звільнення до моменту постановлення судом рішення про його поновлення на роботі (22.08.2023 року) складає 145 робочих днів (лютий 2023 року – 20 робочих днів; березень 2023 року – 23 робочих дня; квітень 2023 року – 20 робочих днів; травень 2023 року – 23 робочих дня; червень 2023 року – 22 робочих дня; липень 2023 року – 21 робочий день; серпень 2023 року – 16 робочих днів (з 01.08.2023 року по 22.08.2023 року включно).
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 16.05.2023 року суд витребував у Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства (Чорноморський рибоохоронний патруль) довідку про середньоденний заробіток позивача за останні два місяці перед звільненням.
Відповідно до наданої відповідачем до суду довідки позивачу у листопаді 2022 року було нараховано 4852,37 грн., а у грудні 2022 року – 5458,91 грн. Всього 10   311,28 грн.
З огляду на те, що у листопаді 2022 року кількість робочих днів склала 22 р.д., а також у грудні - 22 р.д., середньоденний заробіток позивача склав 234,34 грн. (10   311,28 /44 р.д.).
Таким чином, середній заробіток позивача, який підлягає стягненню з Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства на користь позивача складає 33   979,30 грн. (234,34 грн. х 145 р.д. вимушеного прогулу).
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Колегія суддів зазначає, що в даному випадку рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 242 КАС України, оскільки судом першої інстанції порушено норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, неповно з`ясовано обставини, що мають значення для вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню на підставі ст. 317 КАС України, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 25 травня 2023 року скасувати.
Прийняти нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства від 19.01.2023 року № 11-О.
Поновити ОСОБА_1 на посаді провідного державного інспектора відділу рибоохоронного патруля № 1 Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства з 31 січня 2023 року.
Стягнути з Чорноморського басейнового управління Державного агентства меліорації та рибного господарства (код ЄДРПОУ 40817318) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2023 року по 22 серпня 2023 року у розмірі 33   979,30 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

                                                                                                       Повний текст постанова складено 24 серпня 2023 року.

Суддя-доповідач:                                                                        О.В. Лук`янчук

Суддя:                                                                                          А.І. Бітов

        Суддя:                                                                                         І.Г. Ступакова