ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/20418/22	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання: Соловей Л.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року (суддя Горбалінський В.В., м. Дніпро, повний текст рішення складено 18.05.2023 року) в справі №160/20418/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

в с т а н о в и в:
          22.12.2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (далі по тексту – відповідач), в якому просив визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення-рішення (форма «Ф») від 14.09.2022 №1596000-2412-0463.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 через свого представника, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити. Свої вимоги обґрунтовував тим, що судом не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Апелянт зазначав, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Апелянт вказував, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Відповідно до частини 1 статті 187 Цивільного кодексу України складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. 21.08.2017 року ОСОБА_1 набув право власності на підземний паркінг, розташований за адресою АДРЕСА_1 , паркінг складався з 61 (шістдесят один) паркоміснь загальною площею 715,5 кв. м та проїздів загальною площею 862, 8 кв. м. Паркінг є складною річчю, в якій паркомісця є окремими речами, а проїзди є конструктивними елементами - складовою частиною паркінгу. Апелянт вказував, що протягом 2019-2021 років ним було відчужено паркомісця.  Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Апелянт вказував, що проїзди в паркінгу не можуть бути одноосібною власністю позивача з того моменту як інша фізична особа стала власником паркомісця (окремої речі, самостійного об`єкта нерухомого майна). Проїзди в паркінгу, - які прямо визначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як такі, що перебувають у загальному користуванні, - є спільним майном власників паркомісць паркінгу. Проїзди в паркінгу загальною площею 862,8 кв.м, перебувають у загальному користуванні, всіх власників паркомісць та не можуть бути базою оподаткування виключно для однієї особи. Апелянт зазначав, що база оподаткування обчислюється не тільки на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, але й на підставі документів платника податків, зокрема документів на право власності. Слід брати до уваги зміст Технічного паспорту на громадський будинок «Підземний паркінг» за адресою АДРЕСА_1 , ту обставину, що проїзди в паркінгу, - які прямо визначені в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як такі, що перебувають у загальному користуванні, - не є спільним майном власників паркомісць паркінгу, не є одноосібною власністю позивача.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в межах доводів, не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Встановлено, що ОСОБА_1 є власником підземного паркінгу загальною площею 1319,1 кв.м., у зв`язку з чим Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області в автоматичному режимі було сформовано податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №1596000-2412-0463 від 14.09.2022 року за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» на суму 79 146,00 грн. за 2021 рік. Передбачено обов`язок платників податків сплачувати податки та збори у строки та в розмірах, встановлених Кодексом та законами з питань митної справи. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України. Суд першої інстанції вказував, що згідно відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна  підземного паркінгу, загальною площею 1319,1 кв.м. (39 паркомісць (загальна площа 456,3 кв.м.) та проїзди (загальна площа 862,8 кв.м.). Базою оподаткування є площа підземного паркінгу в розмірі 1319,1 кв.м., відомості щодо якого внесені до Державного реєстру прав на нерухоме майно. Суд першої інстанції вказував, що є безпідставними доводи позивача, про те, що проїзди підземного паркінгу перебувають у загальному користуванні всіх власників паркомісць і не можуть бути базою оподаткування виключно для позивача, оскільки згідно відомостей з Державного реєстру прав на нерухоме майно саме ОСОБА_1 є власником проїздів загальною площею 862,8 кв.м. Обставини свідчать про дотримання відповідачем вимог підпунктів 266.1.1, 266.2.1, 266.3.1, 266.3.2 статті 266 ПК України при винесенні оскаржуваного податкового повідомлення-рішення. 
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу підземного паркінгу від 21.08.2018 року набув право власності на підземний паркінг, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Паркінг складався з 61 паркомісця загальною площею 1578,3 кв.м. Згідно технічного паспорта на підземний паркинг загальна площа приміщення складає 1578,3 кв.м.
          Позивач не заперечує, що має право власності на підземний паркінг, який складався з 61 паркомісця загальною площею 715,5 кв.м. натомість площа 862,8 кв.м. є проїздами та є загальною площею. Після продажу з 01.01.2021 року частини паркомісць, зменшилась площа якою він володіє на правах власності та з`явились співвласники у площі загального користування.
          Відповідно до матеріалів справи, протягом 2019-2021 років ОСОБА_1 було відчужено 20 паркомісць, з них до 01.01.2021 року – 10, з 01.01.2021 року по 31.12.2021 року – 10.
          ГУ ДПС у Дніпропетровській області сформовано податкове повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік №1596000-2412-0463 на суму 79146,00 грн. Базою оподаткування вказано площу підземного паркінгу в розмірі 1319,1 кв.м. ГУ ДПС у Дніпропетровській області обґрунтовуючи формування податкового повідомлення-рішення вказує, що встановило, що ОСОБА_1 є власником підземного паркінгу загальною площею 1319,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.08.2017 року, частка власності 1/1. Користується відомотями з Державного реєстру прав на нерухоме майно.                              
          Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 06.07.2023 року, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області було зобов`язано надати до суду  пояснення щодо площі оподаткування 1319,10 кв.м, яким чином було визначено площу до оподаткування підземного паркінгу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; пояснення, чи входить до площі 1319,10 кв.м площа загального користування паркінгом; докази проведення звірки згідно заяви ОСОБА_1 від 10.03.2020 року.
          Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області надано до суду розрахунок та пояснення,  податкове повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2021 рік №1596000-2412-0463 винесене з урахуванням, що ОСОБА_1 є власником підземного паркінгу загальною площею 1319,1 кв.м., що зокрема підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 
          Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, станом на 19.05.2020 року, ОСОБА_1 є власником  (розмір частки 1) 39 паркомісць площею кожного по 11,7 кв.м. (загальна площа 456,3 кв.м.) та проїздів (загальна площа 862,8 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 .
          Згідно пп. 266.1.1 п. 266.1, п. 266.2.1, пп. 266.3.1, пп. 266.3.2 п. 266.3, пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Згідно п. 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 ПК України органи державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також органи, що здійснюють реєстрацію місця проживання фізичних осіб, зобов`язані щокварталу у 15-денний строк після закінчення податкового (звітного) кварталу подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку та справляння податку фізичними та юридичними особами, за місцем розташування такого об`єкта нерухомого майна станом на перше число відповідного кварталу в  порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. У разі подання платником податку контролюючому органу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Головне управлінням ДПС у Дніпропетровській області при винесенні податкового повідомлення - рішення по податку на нерухоме майно, користувалось даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Нарахування податку можливе на підставі правовстановлюючих документів, у такому разі платником податку контролюючому органу мають бути подані правовстановлюючі документи на нерухоме майно, відомості про яке відсутні у базі даних інформаційних систем центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, тоді сплата податку фізичними особами здійснюється на підставі поданих платником податку відомостей до отримання контролюючим органом відомостей від органів державної реєстрації прав на нерухоме майно про перехід права власності на об`єкт оподаткування.
Згідно ст. 2, ч. 1 ст. 5, ч. 5 ст. 12 Закону України  «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав.  У Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення. Відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.
Отже, платниками податку на нерухомість є власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості відповідно до рішень органів місцевого самоврядування з урахуванням норм Податкового кодексу України.
Про наявність у фізичної особи об`єктів власності, контролюючий орган дізнається з  Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності. Головне управлінням ДПС у Дніпропетровській області під час винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, мало у розпорядженні інформацію про права власності ОСОБА_1 на об`єкти нерухомості. 
Як вже досліджено судом, відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, станом на 19.05.2020 року, ОСОБА_1 є власником  (розмір частки 1) 39 паркомісць площею кожного по 11,7 кв.м. (загальна площа 456,3 кв.м.) та проїздів (загальна площа 862,8 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 . Загальна площа нерухомого майна, що перебуває у власності позивача складає 1319,10 кв.м.
Таким чином, станом на час винесення спірного податкового повідомлення-рішення, ОСОБА_1 був власником нерухомого майна, за який сплачується податок. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач вірно обрахував податок згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомості підземного паркінгу загальною площею 1319,1 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд апеляційної інстанції керується правовою позицією, вказаною у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 року у справі № 817/2019/17 та від 08.05.2018 року у справі № 819/1605/17, від 11.02.2021 року у справі № 821/788/18.
Не передбачено повернення судових витрат у разі відмови у задоволенні позовних вимог та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, як таке, що прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 242, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.05.2023 року в справі №160/20418/22 – залишити  без змін. 
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у порядку ст.ст. 328 – 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова