Постанова                            
Іменем України
 
16 серпня 2023 року                    
м. Київ
 
справа № 569/15199/20
провадження № 61-13146св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне акціонерне товариство «Рівне-Авто»,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2021 року у складі судді Гордійчук І. О. та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Гордійчук С. О., Ковальчук Н. М.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Рівне-Авто» (далі - ПрАТ «Рівне-Авто») про захист прав споживача та зобов`язання відповідача безоплатно усунути недоліки у виконаній (наданій) послузі у строк до 14 календарних днів шляхом повторного виконання робіт з ремонту двигуна автомобіля.
Позов мотивований тим, що відповідно до акту виконаних робіт № ЗНРВ-00816 від 14 лютого 2020 року ПрАТ «Рівне-Авто» було виконано на користь позивача роботи з ремонту двигуна автомобіля «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 . 
13 серпня 2020 року ОСОБА_1 адресовано відповідачу заяву про усунення недоліків виконаних робіт, що полягало у тому, що станом на день її подання при пробігу автомобіля після ремонту лише 5 500 км (показник одометра на дату видачі за актом виконаних робіт склав 163 181 км, а станом на 12 серпня 2020 року - 168 774 км)вже неодноразово доводилось доливати моторної оливи загальним об`ємом понад 1 літр, що є доказом недоліків у виконаних роботах. На 07 вересня 2020 року, тобто на день повторного звернення до відповідача, указані недоліки усунені не були впродовж не більше 14 календарних днів в силу норм Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідач відмовляється усувати недоліки виконаних робіт, грубо порушуючи права позивача, як споживача.
02 листопада 2020 року ОСОБА_1 змінив предмет позову, посилаючись на те, що 30 жовтня 2020 року ним укладено з ОСОБА_2 договір доручення № 3, за яким повірений зобов`язався від імені та за рахунок довірителя виконати доручення шляхом організації робіт з усунення недоліків робіт ПрАТ «Рівне-Авто» з ремонту двигуна автомобіля «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом самостійного пошуку суб`єкта господарювання або майстра фізичної особи, які усунуть недоліки з витрат оливи (димлення автомобіля тощо), які будуть виявлені під час проведених робіт. Сума коштів, необхідних для усунення зазначених недоліків, склала 23 000,00 грн та 3 000,00 грн повіреному як винагорода.
Крім цього, йому завдано моральну шкоду у розмірі 3 000 000,00 грн, адже з поломкою автомобіля він пов`язує свої нервові потрясіння та зміну звичного способу життя, був позбавлений використовувати відремонтований транспортний засіб за цільовим призначенням, докладаючи додаткових зусиль і додаткових матеріальних благ для відновлення стану, який існував до порушення прав позивача.
З урахуванням змінених позовних вимог, просив суд стягнути із відповідача на його користь 26 000,00 грн збитків з усунення недоліків виконаних робіт з залученням третьої особи та 3 000 000,00 грн моральної шкоди.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 06 липня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позову. 
Рішення судів мотивовані тим, що частиною першою статті 906 ЦК Українипередбачено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували недоліки виконаних робіт ПрАТ «Рівне-Авто» з ремонту двигуна автомобіля та відповідно причинний зв`язок із завданою моральною шкодою ОСОБА_1 .
Посилання позивача на договір доручення № 3 від 30 жовтня 2020 року та обґрунтування розміру завданих збитків з посиланням на розписку від 31 жовтня 2020 року про сплату ним 26 000,00 грн коштів ОСОБА_2 для виконання доручення згідно договору № 3 від 30 жовтня 2020 року (а. с. 50-52), суд приймає як таке, що не підтверджує недоліки виконаних робіт (наданих послуг) відповідачем з ремонту двигуна автомобіля, і не є доказом здійснення неякісного проведеного ремонту відповідачем.
Тому позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження порушень відповідачем Закону України «Про захист прав споживачів»при здійсненні ремонту автомобіля.
Апеляційний суд вказав, що позивачем не було надано об`єктивних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідач при проведенні ремонтних робіт за замовленням ОСОБА_1 не усунув недоліки у роботі двигуна, внаслідок чого витрати моторного мастила збільшилися і відбувалося його димлення. Самі по собі факти укладення 04 лютого 2020 року між сторонами договору на проведення ремонту двигуна, акт виконаних робіт від 14 лютого 2020 року, дві заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків виконаних робіт від 12 серпня 2020 року і від 07 вересня 2020 року, адресовані відповідачу, а також договір доручення № 3, що укладений 30 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та розписка про передачу позивачем 26 000,00 грн на виконання зобов`язань за цим договором жодним чином не вказують про допущені ПрАТ «Рівне-Авто» дефекти при ремонті двигуна автомобіля «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 , і що ці дефекти призвели до протікання моторного мастила та димлення двигуна. Не підтверджено походження цих дефектів, їх характер і технічну природу, чи вони були приховані та проявилися значно пізніше, чи існували уже на момент проведення ремонту і не були усунені ПрАТ «Рівне-Авто». Позивач власноручно 14 лютого 2020 року підписався в акті виконаних робіт в тому, що з обсягом та вартістю робіт згоден, транспортний засіб (його складові), замінені (запасні) частини і використані матеріали прийняв, претензій до строків виконання робіт, якості виконаних робіт та комплектності ТЗ не має.
Оскільки доводи та вимоги ОСОБА_1 ґрунтуються винятково на його припущеннях, тому суд зробив правильний висновок про відсутність причинного зв`язку між проведеними відповідачем ремонтними роботами двигуна у лютому 2020 року і виявленими у серпні 2020 року дефектами, тобто через шість місяців.
Щодо доводів апеляційної скарги про нехтування показаннями свідка ОСОБА_2 , правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 30 вересня 2019 року у справі № 440/85/19, а також недодержання форми укладеного між сторонами договору, то вони є необґрунтованими і спростовуються правильністю висновків суду. Не можна погодитися через недоведеність і з аргументами заявника про порушення відповідачем Правил надання послуг з технічного обслуговування та ремонту колісних транспортних засобів № 615, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України 28 листопада 2014 року, оскільки автомобіль після ремонту було видано без обов`язкового прийняття якості виконаних робіт контролером якості, що свідчить про недоведення відповідачем факту передачі автомобіля з виконаним ремонтом належної якості у відповідності до положень Технічного регламенту і норм чинного законодавства.
ОСОБА_1 зазначав, що на станції технічного обслуговування ТОВ «Вік-Експо» було виявлено низький рівень охолоджуючої рідини в бачку, масло знаходилося на поділці «мінімум», присутня емульсія під маслозаливною кришкою, у випускних газах присутній сивий колір згорілого масла з камери згоряння, а тому експлуатацію автомобіля не рекомендовано. На його думку, результати діагностики свідчили про виконання саме ПрАТ «Рівне-Авто» неякісного ремонту та використання ним неякісних запасних частин. Між тим, колегія суддів вважає, що ці твердження є припущенням і не вказують про причинний зв`язок між ремонтними роботами товариства та заподіянням шкоди позивачу.
Аргументи учасників справи
У серпні 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди належним чином не досліджували долучені до справи докази, не надавали їм правової оцінки та не мотивували відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів), що грубо суперечить частині третій статті 89 ЦПК України. Заявлені позивачем у позовній заяві та підтверджені свідком ОСОБА_2 факти під час допиту у судовому засіданні додатково підтвердили виникнення недоліків у виконаній відповідачем роботі (послузі) по ремонту двигуна автомобіля ОСОБА_1 та невчинення відповідачем передбачених законом дій для усунення цих недоліків. Підтверджені свідком ОСОБА_2 факти не були спростовані відповідачами, будь які належні та допустимі докази (електронні, речові, письмові, покази іншого свідка тощо) на спростування доводів та доказів позивача відсутні в матеріалах справи. Копія пояснення начальника цеху ПРАТ «Рівне-Авто» Потапчук Ю. В. від 19 жовтня 2020 року, який не викликався відповідачами за заявою (клопотанням) як свідок та не попереджався про кримінальну відповідальність, тому відповідні письмові пояснення не можуть братися судом до уваги.
ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача з вимогами безоплатного усунення недоліків продукції (проведеного ремонту КТЗ) та необхідності організації проведення експертизи втрати її якості, які були проігноровані відповідачем.
Гарантійний талон відповідачем позивачу не надавався, відповідачем при видачі автомобіля було повідомлено позивачу про домовлену між сторонами 2-ох річну «гарантію по чеку», що було підтверджено свідком ОСОБА_2 під час його допиту у судовому засіданні. Враховуючі той факт, що позивач, як придбав у відповідача запчастини, так і придбав (отримав) послугу з ремонту двигуна без видачі письмової гарантії, то в силу частини п`ятої статті 7 Закону України «Про захист прав споживачів» ОСОБА_1 має право пред`явити продавцю (виконавцю) відповідні вимоги, якщо недоліки було виявлено протягом двох років. Також всупереч вимог Правил надання послуг з технічного обслуговування і ремонту колісних транспортних засобівпісля надання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля позивачу відповідачем не надавався акт передавання-приймання колісного транспортного засобу, його складових частин (систем), який повинен був бути складений у двох примірниках за формою, наведеною в додатку 3 до цих Правил, відповідно не повідомлялось про якусь відмову від гарантійних зобов`язань та про це не зазначалось в акті передавання-приймання КТЗ та Договорі у відповідності до вимог частини 3 Розділу 8 Правил.
Укладений між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір доручення № 3 від 30 жовтня 2020 року не є фіктивним або оспорюваним правочином, а є фактичним правочином - договором. а разом з розпискою від 31 жовтня 2020 року про отримання повіреним ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошової суми на виконання договору доручення є належним, допустимим та достатнім доказом фактичної вартісної заподіяної відповідачем позивачу суми збитків з усунення недоліків виконаної роботи (наданої послуги) із залученням третьої особи.
Апеляційний суд, порушивши рівність сторін, не викликав його до зали судових засідань на розгляд апеляційної скарги по суті. ОСОБА_1 запросили до зали судових засідань тільки вже на оголошення резолютивної частини рішення (при тому, що представник відповідача був у залі судових засідань від самого початку розгляду апеляційної скарги), тим самим порушивши право ОСОБА_1 на справедливий суд, визначений статтею 6 Конвенції. Тим самим було порушено процесуальне право ОСОБА_1 на заявлення відводу судді (колегії суддів), яке ОСОБА_1 збирався заявити перед початком розгляду апеляційної скарги по суті.
Надіслана поштою ОСОБА_1 постанова Рівненського апеляційного суду від 06 липня 2021 року не була підписана (додаток 2) колегією суддів: С. О. Гордійчук та С. В. Хилевич, що за вимогами пункту 3 частини першої статті 411 ЦПК України передбачає обов`язкове скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд.
У вересні 2021 року ПрАТ «Рівне-Авто» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін. 
Відзив мотивований тим, що усі роботи по ремонту автомобіля «Шевроле Авео», д.н. НОМЕР_1 , виконувалися за безпосередньою згодою та пильним наглядом Замовника. Позивач відмовився від частини робіт, які були запропоновані відповідачем, що встановлено в наряд-замовленні № ЗНРВ-00816 від 04 лютого 2020 року, засвідчуючи це власним підписом. За результатами виконаних робіт відповідач оформив Акт виконаних робіт № ЗНРВ-00816 від 14 лютого 2020 року, згідно якого в рекомендаціях зазначено, що за результатом отриманих послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля позивачу після 2000 км. пробігу потрібно замінити моторну оливу та масляний фільтр. Такої заміни позивач у ПрАТ «Рівне-Авто» не проводив. В Акт виконаних робіт позивачем вказано, що з обсягом та вартістю робіт згоден, транспортний засіб (його складові), замінені (запасні) частини і використані матеріали прийняв, претензій до строків виконання робіт та комплектності ТЗ не маю. При цьому недоведеним є факт укладенням договору капітального ремонту двигуна між ОСОБА_1 та ПРАТ «Рівне-Авто». Оскільки обставини наявності недоліків виконаних робіт ПрАТ «Рівне-Авто» з ремонту двигуна автомобіля не доведені, тому не можна стверджувати про існування причинного зв`язку між виявленими недоліками та завданням збитків і моральної шкоди ОСОБА_1 саме ПрАТ «Рівне-Авто». Самі по собі договір доручення та розписка про сплату позивачем на користь ОСОБА_2 26 000 грн в рахунок проведених ремонтних робіт не свідчать про те, що ПрАТ «Рівне-Авто» здійснило неякісний ремонт належного ОСОБА_1 автомобіля. Доказів про походження дефектів, їх характер і технічну природу, чи вони були приховані та проявилися значно пізніше, чи існували уже на момент проведення ремонту і не були усунені, відповідачем не надано.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі.
В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктом 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 04 червня 2018 року у справі № 569/8212/16-ц, від 16 квітня 2018 року у справі № 357/6497/17, від 01 липня 2020 року у справі № 751/7892/17, від 25 липня 2019 року у справі № 161/626/17, від 27 червня 2019 року у справі № 560/751/17, від 27 лютого 2019 року у справі № 201/7316/16-ц, від 13 січня 2021 року у справі № 712/7975/17, у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2017 року у справі № 309/3458/14-ц).
Ухвалою Верховного Суду від 07 липня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що у власності ОСОБА_1 перебуває автомобіль «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , відчуження якого відповідно до кредитного договору ЦБР-286280 від 30 квітня 2008 року з ЗАТ «Альфа-Банк» йому заборонено.
04 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Рівне-Авто» з метою одержання послуг з технічного обслуговування та ремонту автомобіля.
Згідно наряду-замовлення ЗНРВ-00816 від 04 лютого 2020 року відповідач зобов`язався виконати певні роботи, а саме двигун в зборі зняти і встановити; двигун в зборі - ремонт (всього по роботах на суму без включення податку на додану вартість - 6 160,00 грн); запчастини, які планується використати, - всього на суму без податку на додану вартість 5 070,93 грн. Загальна вартість робіт та матеріалів у сумі з податком на додану вартість склала 13 477,12 грн, які ОСОБА_1 сплатив 14 лютого 2020 року.
Відповідно до акту виконаних робіт № ЗНРВ-00816 від 14 лютого 2020 року загальна сума до сплати становила 13 477,12 грн. Підстава: наряд-замовлення ЗНРВ-00816 від 04 лютого 2020 року. За його змістом замовнику рекомендовано після 2 000 км пробігу потрібно замінити моторну оливу і масляний фільтр. Зазначений акт підписано обома сторонами договору, де, зокрема, ОСОБА_1 своїм підписом підтвердив, що з обсягом та вартістю робіт згоден. Транспортний засіб (його складові), замінені (запасні) частини і використані матеріали прийняв, претензій до строків виконання робіт, якості виконаних робіт та комплектності ТЗ не має.
Згідно заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків виконаних робіт від 12 серпня 2020 року і заяви (повторна) вказано про необхідність усунення недоліків виконаних робіт та про надання споживачем письмової згоди на організацію проведення експертизи втрати якості продукції від 07 вересня 2020 року, що адресовані ПрАТ «Рівне-Авто», з доказами надіслання їх відповідачу. У заявах вказувалося про доцільність усунення недоліків виконаних робіт, оскільки необхідно постійно доливати моторну оливу, в зв`язку з чим слід протягом 14 календарних днів повторно виконати ремонтні роботи двигуна. Ці звернення задоволені не були.
Позивач вказав, що через нехтування відповідачем своїми законними обов`язками змушений був звернутися ОСОБА_2 , який зобов`язався виконати доручення шляхом організації проведення робіт щодо усунення недоліків виконаних ПрАТ «Рівне-Авто» з ремонту двигуна автомобіля «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_1 , по акту виконаних робіт № ЗНРВ-00816 від 14 лютого 2020 року шляхом самостійного пошуку суб`єкта господарювання або майстра фізичної особи, які усунуть недоліки з витрати оливи (димлення автомобіля тощо) та інші недоліки виконаних робіт (заміну запчастин тощо), які будуть виявлені під час проведення робіт. На підтвердження домовленості між сторонами було надано договір № 3 від 30 жовтня 2020 року та розписку, де наведено про отримання ОСОБА_2 26 000,00 грн від позивача на виконання доручення за цим договором.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_2 суду пояснив, що 04 лютого 2020 року він разом з ОСОБА_1 на ПрАТ «Рівне-Авто» привіз автомобіль Шевроле Авео (д/н НОМЕР_1 ), перевірку технічного стану авто не було проведено, не було складено акту, ОСОБА_1 повідомив, що було високе використання мастила. Приблизно через місяць після ремонту ОСОБА_1 показав щуп автомобіля, де рівень масла був меншим за допустимий рівень. ОСОБА_1 дзвонив на ПрАТ «Рівне-Авто», де йому повідомили «що це норма, бо протираються клапани». ОСОБА_1 показував йому, що машина почала димити «на холодну» після заведення. 30 жовтня 2020 року він уклав договір Доручення №3 з ОСОБА_1 на ремонт двигуна автомобіля Шевроле Авео (д/н НОМЕР_1 ) та отримав від ОСОБА_1 26 000 грн, як була визначена виключно за роботи по ремонту двигуна та запчастини, і 3 000,00 грн винагороду за його послуги. Він обізнаний з цінами, оскільки його сестра працює у таксі, мала схожу машину та має контакти перевірених на практиці майстрів, якими була складена ціна на капремонт двигуна за договором доручення.
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).
Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту (див. пункт 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів.
Згідно з частиною першою статті 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 ЦК України.
У частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значень термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими статтею 213 ЦК України.
За договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (частина перша статті 865ЦК України). 
При кваліфікації відносин сторін щодо виконання робіт по ремонту автомобіля суди не врахували, що за своєю юридичною суттю сторонами укладено договір побутового підряду.
До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів (частина третя статті 865ЦК України).
Відповідно до статті 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.
У частині другій статті 869 ЦК України передбачено, що при здачі робіт замовникові підрядник зобов`язаний повідомити його про вимоги, яких необхідно додержувати для ефективного та безпечного використання виготовленої або переробленої речі або іншої виконаної роботи, а також про можливі для замовника або інших осіб наслідки недодержання відповідних вимог.
За змістом положень частин другої, третьої статті 872 ЦК України, у разі виявлення відступів від умов договору або інших недоліків у роботі замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного усунення цих недоліків у розумний строк або відшкодування його витрат на усунення недоліків чи відповідного зменшення плати. Вимога про безоплатне усунення недоліків роботи, виконаної за договором побутового підряду, які можуть становити небезпеку для життя або здоров`я замовника та інших осіб, може бути пред`явлена замовником або його правонаступником протягом десяти років з моменту прийняття роботи, якщо у встановленому законом порядку не передбачені більш тривалі строки (строки служби). Така вимога може бути пред`явлена незалежно від того, коли виявлено ці недоліки, у тому числі й при виявленні їх після закінчення гарантійного строку. У разі невиконання підрядником цієї вимоги замовник має право протягом цього ж строку вимагати повернення частини ціни, сплаченої за роботу, або відшкодування його витрат на усунення недоліків.
Згідно з частиною третьою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати, зокрема безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк; відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи. Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором. 
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частина перша, друга статті 614 ЦК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Тлумачення статті 22, 614, 623 ЦК України свідчить, що презумпція вини особи має бути спростована тільки за умови, якщо буде встановлено, що саме внаслідок дій або бездіяльності конкретної особи завдано збитків. Тому тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала збитків, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність збитків та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 липня 2019 року у справі № 161/626/17 (провадження № 61-31017св18), на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги».
У справі, що переглядається: 
суди встановили, що згідно наряду-замовлення ЗНРВ-00816 від 04 лютого 2020 року відповідач зобов`язався виконати певні роботи щодо ремонту двигуна із використанням матеріалів підрядника (запчастин) на загальну суму 13 477,12 грн; 14 лютого 2020 року сторонами підписаний акт виконаних робіт, зокрема про те, що з обсягом та вартістю робіт позивач згоден, претензій до якості виконаних робіт та комплектності ТЗ не має, замовнику рекомендовано, що після 2 000 км пробігу потрібно замінити моторну оливу і масляний фільтр; 
колегія суддів погоджується з висновками судів, що самі лише заяви ОСОБА_1 про усунення недоліків виконаних робіт від 12 серпня 2020 року і від 07 вересня 2020 року, договір доручення № 3, що укладений 30 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , а також пояснення свідка ОСОБА_2 , не є достатнім підтвердженням, що саме ПрАТ «Рівне-Авто» допущені недоліки при проведенні ремонту двигуна автомобіля позивача.
Встановивши, що позивачем не надано належних доказів про допущені ПрАТ «Рівне-Авто» недоліки при проведенні часткового ремонту двигуна автомобіля позивача, суди зробили обґрунтований висновок про відсутність підстав длязадоволення вимог позивача про стягнення збитків і моральної шкоди. 
Проте суди помилково кваліфікували відносин сторін щодо виконання робіт по ремонту автомобіля як договір про надання послуг, не врахували, що: законодавство про захист прав споживачів застосовується до відносин за договором побутового підряду, які не врегульовані ЦК України; тільки за умови встановлення конкретної особи, яка завдала збитків, відбувається розподіл тягаря доказування, зокрема в частині обов`язку позивача довести наявність збитків та причинний зв`язок. Тому оскаржені судові рішення належить змінити в мотивувальній частині.
Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що апеляційний суд порушив принцип рівності сторін та не викликав його до зали судових засідань на розгляд апеляційної скарги по суті, оскільки аналіз матеріалів справи свідчить, що ОСОБА_1 належним чином 19 травня 2021 року був повідомлений про розгляд справи апеляційним судом у судовому засіданні 06 липня 2021 року об 11.15 год (т. 2, а. с. 30), матеріали справи не містять будь-яких доказів щодо обмеження ОСОБА_1 взяти участь у судовому засіданні 06 липня 2021 року і наявність таких обставин в касаційній скарзі не обґрунтована.
Доводи касаційної скарги про те, що оскаржена постанова апеляційного суду не підписана всім складом колегії суддів, на підтвердження чого позивач посилається на надіслану йому копію цієї постанови, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються матеріалами справи (т. 2, а. с. 53-56).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених упостанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20), дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення- змінити в мотивувальній частині, а в іншій частині - залишити без змін. 
Керуючись статтями 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 березня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 06 липня 2021 року змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                           В. І. Крат
 
Судді:                                                                                     Н. О. Антоненко
 
І. О. Дундар
 
                                                                                              Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук