Ухвала
 
06 липня 2023 року                                                                                            
м. Київ
 
справа № 1512/2-1287/11
провадження № 61-9322ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павельченко Ігор Віталійович, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, у складі судді Бескровного Я. В., від 28 грудня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Воронцової Л. П., Ігнатенко П. Я., від 17 травня 2023 року у справі за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшнс» про поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачу дублікатів виконавчих листів у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Ерсте-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшнс» (далі - ТОВ «Консалт Солюшнс») звернулось до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку їх пред`явлення до виконання.
Заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2011 року у розглядуваній справі позов публічного акціонерного товариства «Ерсте-банк» (далі - ПАТ Ерсте-банк») задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 06 вересня 2007 року в розмірі 407 376,63 доларів США. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року, резолютивну частину якої змінено постановою Одеського апеляційного суду від 05 липня 2022 року, заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони правонаступником задоволено, замінено сторону стягувача - ПАТ «Ерсте-Банк», правонаступником якого було публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк»), його правонаступником - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Київським районним судом м. Одеси у справі № 1512/2-1287/11 за позовом ПАТ «Ерсте-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Після отримання матеріалів кредитної справи від ПАТ «Фідобанк» 
ТОВ «Консалт Солюшенс» було встановлено відсутність оригіналу виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_1 . 
За наданою управлінням забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацією у період з 03 липня 2015 року по 06 жовтня 2017 року у відділі примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1287/11 від 10 вересня 2014, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» грошових коштів у розмірі 407 376,63 доларів США; у період з 14 травня 2013 року по 10 червня 2019 року у Другому Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1287 
від 19 серпня 2011 року, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» грошових коштів у розмірі 1 820 грн, за яким 10 червня 2019 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». 
Крім того, Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) повідомило, що 06 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. 
Доказів направлення виконавчого листа стягувачу надано не було, а матеріали виконавчих проваджень знищені через закінчення строку зберігання. 
За наданою ПАТ «Фідобанк» інформацією, ним постанови про повернення виконавчих документів та виконавчих листів отримано не було.
Згідно з Автоматизованою системою виконавчих проваджень, на даний час відкритих виконавчих проваджень, за якими боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ПАТ «Фідобанк» або ТОВ «Консалт Солюшенс», немає, а отже, не перебувають на примусовому виконанні і виконавчі листи у справі 
№ 2-1287/11, видані Київським районним судом м. Одеси. 
Посилаючись на те, що відсутність активних виконавчих проваджень, враховуючи факт відсутності оригіналів виконавчих документів в матеріалах кредитної справи, органах державної виконавчої служби, попереднього стягувача та в матеріалах судової справи, свідчить про їх втрату, а також на те, що стягувач виконавчі документи не отримував, враховуючи запроваджену 20 травня 2016 року тимчасову адміністрацію ПАТ «Фідобанк» та отримання ТОВ «Консалт Солюшенс» статусу стягувача після спливу трирічного терміну з дня винесення постанов про повернення виконавчих документів попередньому стягувачу, заявник вважав, що строк на повторне пред`явлення виконавчих документів до виконання було пропущено з поважних причин і просив суд поновити цей строк та видати дублікати виконавчих листів № 2-1287/11 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» грошових коштів у розмірі 407 376,63 доларів США та на користь ПАТ «Ересте Банк» грошових коштів у розмірі 1 820 грн.
Ухвалою Київського районного м. Одеси від 28 грудня 2022 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 23 лютого 2023 року про виправлення описки, поновлено ТОВ «Консалт Солюшенс» строк для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видано дублікати виконавчих листів № 2-1287/21, виданих Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» грошових коштів у сумі 407 376,63 доларів США та про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» грошових коштів у сумі 1 820 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року залишено без змін.
21 червня 2023 рок засобами поштового зв`язку представник  ОСОБА_1 - адвокат Павельченко І. В. подав касаційну скаргу на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року (повний текст складено 22 травня 2023 року) у справі № 1512/2-1287/11, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ТОВ «Консалт Солюшнс».
Згідно частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (відмову у відкритті касаційного провадження) вирішується колегією у складі трьох суддів.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
Отже ухвала суду першої інстанції щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання (пункт 24 частини першої статті 353 ЦПК України) та постанова апеляційного суду за результатами її апеляційного перегляду, не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, у відкритті касаційного провадження на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року в частині вирішення вимог щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання необхідно відмовити на підставі пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
Також колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження із перегляду ухвали Київського районного суду м. Одеси 
від 28 грудня 2022 року та постанови Одеського апеляційного суду 
від 17 травня 2023 рокув частині вирішення вимог щодо видачі дублікатів виконавчих листів. 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Ухвала суду в частині вирішення вимог про видачу дублікату виконавчого листа не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішенні питання про видачу дублікату виконавчих листів є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
В касаційній скарзі заявник стверджує, що ТОВ «Консалт Солюшнс» було відомо про втрату виконавчих листів з огляду на складення акту прийому-передачі оригіналів документів (від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «Консалт Солюшнс» як правонаступника) від 03 лютого 2021 року, оскільки саме в цьому акті була встановлена відсутність виконавчих листів. Той факт, що попередній кредитор протягом тривалого часу не здійснював жодних дій щодо ознайомлення із ходом виконавчого провадження стосується ТОВ «Консалт Солюшнс» як правонаступника прав і обов`язків ПАТ «Фідобанк».
Вважає, що суди попередніх інстанцій не врахували висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі
№ 2-836/11 та висновки Верховного Суду у постанові від 19 квітня 2021 року у справі № 2-1316/285/11.
Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до пункту 17.4 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документа. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, вкрадено, знищено або істотно пошкоджено.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі 
№ 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) дійшла висновку, згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Таким чином, у разі подання заяви про видачу дублікату виконавчого листа після закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, результат розгляду заяви про видачу дубліката виконавчого листа залежить від вирішення питання про поновлення вказаного строку.
У розглядуваній справі судами встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2011 року у справі № 1512/2-1287/11 позов ПАТ «Ерсте-банк» до ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором 
№ 014/1975/74/04360 від 06 вересня 2007 року в розмірі 407 376,63 доларів США.
19 серпня 2011 року на підставі вищевказаного рішення суду стягувачу були видані виконавчі листи.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року у справі № 1512/2-1287/11 заяву ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено, замінено стягувача - ПАТ «Фідобанк» на правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс» у виконавчих документах №2-1287\11, виданих Київським районним судом м. Одеси 10 вересня 2014 року про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 05 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 08 липня 2021 року змінено, викладено резолютивну частину в наступній редакції: «Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником задовольнити. Замінити сторону стягувача Публічного акціонерного товариства «Ерсте-Банк», правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Фідобанк», її правонаступником - Товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» у виконавчому провадженні за виконавчими документами, виданими Київським районним судом м. Одеси у справі № 1512/2-1287/11 за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.»
Згідно із пунктом 11 витягу з акту прийому-передачі оригіналів документів від 03 лютого 2021 року, оригінали виконавчих листів в кредитній справі № 014/1975/74/04360 від 06 вересня 2007 року щодо ОСОБА_1 відсутні.
ТОВ «Консалт Солюшенс» зверталось до управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області із запитами щодо перебування виконавчих листів на виконанні та отримало відповідь про те, що: у період з 03 липня 2015 року по 06 жовтня 2017 року у відділі примусового виконання рішень державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1287/11 від 10 вересня 2014 року, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» грошових коштів у розмірі 407 376,63 доларів США.
У період з 14 травня 2013 року по 10 червня 2019 року у Другому Київському відділі державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебувало виконавче провадження № НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1287 від 19 серпня 2011 року, виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк» грошових коштів у розмірі 1 820 гривень, за яким 10 червня 2019 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
На запит заявника, ВПВР УЗПВР Південного МУМЮ (м. Одеса) повідомило, що 06 жовтня 2017 року у виконавчому провадженні ВП № НОМЕР_1 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Доказів направлення виконавчих листа надано не було, а матеріали виконавчих проваджень знищені через закінчення строку зберігання.
В той же час, з відповіді ПАТ «Фідобанк» вбачається, що постанови про повернення виконавчих документів разом із виконавчими листами товариство не отримувало.
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Судами встановлено, що виконавчий лист був направлений ПАТ «Фідобанк» для примусового виконання до органів державної виконавчої служби та не отриманий стягувачем після винесення державним виконавцем постанови про його повернення без виконання на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» в жовтні 2017 року.
За приписами пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого листа без виконання), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.
За правилами частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяв на час повернення виконавчого документа стягувачу у 2017 році), копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Таким чином, належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є квитанція про відправлення та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 2515/739/2012, від 12 березня 2018 року в справі 
№ 583/1828/17-ц, від 24 жовтня 2018 року в справі № 201/15305/14-ц, 
від 22 січня 2020 року в справі № 2-1693/10, від 28.05.2020 року у справі №1003/6035/12.
Судами встановлено відсутність доказів, які б підтверджували факт отримання стягувачему спосіб і порядок, визначений законом, оригіналів виконавчих документів щодо  ОСОБА_1 після їх повернення у 2017 та 2019 роках.
Поновивши строк пред`явлення виконавчих документів для виконання і встановивши, що виконавчі листи було втрачено, на даний час вони відсутні у стягувача, а також не перебувають на примусовому виконанні, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дублікатів виконавчих листів.
Крім того апеляційним судом правильно враховано висновки Верховного Суду, викладені зокрема у постанові від 09 жовтня 2019 року в справі 
№2-6471/06, про те, що факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить, що його було втрачено.
Доводи заявника про те, що за ухвалою Київського районного суду 
м. Одеси від 03 липня 2014 року вже видавався дублікат виконавчого листа ПАТ «Фідобанк» не спростовують висновків судів попередніх інстанцій в частині задоволення заяви ТОВ «Консалт Солюшенс» про видачу дублікату виконавчого листа, оскільки судами встановлено, що виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів було втрачено після його повернення державним виконавцем у 2017 році.
Посилання заявника на те, що Верховний Суд в ухвалах від 06 серпня 
2020 року в справі № 2018/11230/2012, від 21 вересня 2020 року в справі № 338/464/15-ц про відмову у відкритті касаційного провадження, підтримав висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суперечать змісту вказаних ухвал, в яких Верховний Суд вказав, що судові рішення щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання не підлягають касаційному оскарженню. 
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права при вирішенні питання про видачу дублікатів виконавчих листів є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
ОСОБА_1 не позбавлена можливості надати державному виконавцю докази виконання рішення Київського районного суду м. Одеси 
від 25 лютого 2011 року.
Керуючись статтями 388, 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Павельченко Ігор Віталійович, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 17 травня 2023 року.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                      В. В. Шипович
      О. М. Осіян
      Є. В. Синельников