УХВАЛА

21 серпня 2023 року 
м. Київ
справа №160/20669/22
адміністративне провадження № К/990/21594/23  
Верховний Суд у складі  Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Стрелець Т.Г.,
суддів: Тацій Л.В.,  Стеценка С.Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2023 року в справі № 160/20669/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бойко Оксани Валеріївни, Державного реєстратора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвиненко Тетяни Олегівни, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
Як вбачається з касаційної скарги та відомостей Єдиного Державного реєстру судових рішень, у грудні 2022 року, ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бойко Оксани Валеріївни, Державного реєстратора департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Логвиненко Тетяни Олегівни, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08 липня 2022 року №64119281, винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Логвиненко Тетяною Олегівною;
- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 08 липня 2022 року №64121377, винесеного державним реєстратором прав на нерухоме майно Бойко Оксаною Валеріївною;
- зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з реєстраційним номером 793251812214, кадастровий номер земельної ділянки 1221486400:03:005:0002 за адресою: АДРЕСА_1 .
- зобов`язати Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради провести державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку з реєстраційним номером 691024112214, кадастровий номер земельної ділянки 1221486400:03:005:0004 за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2023 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій, позивач направив до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2023 року в справі             № 160/20669/22 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву.
Ухвалою Верховного Суду від 06 липня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано скаржнику десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 06 липня 2023 року позивач подав заяву про усунення недоліків касаційної скарги із обгрунтуванням підстав касаційного оскарження.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Проаналізувавши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.
Відповідно до    статті 129 Конституції України    до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Із зазначеною правовою нормою кореспондуються пункт 7 частини третьої    статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом, а також    стаття 13 цього Кодексу, якою визначено право, зокрема, учасників справи на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках.
Відповідно до частини 4    статті 12 КАС України    виключно за правилами загального позовного провадження розглядаються справи у спорах: 1) щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; 2) щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; 4) щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 5) щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі    Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років».
Відповідно до частини 1    статті 257 КАС України    визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За визначенням пункту 20 частини першої    статті 4 КАС України    адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно пункту 10 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності справи у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Предметом оскарження у даній справі є визнання протиправними та скасування рішення суб`єкта владних повноважень про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, значення справи для сторін і суспільства, критеріїв визначених статтями 12, 257 КАС України, а також того, що дана справа не підпадає під перелік справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження (ч. 4 ст. 12 КАС України), Верховний Суд зауважує, що вказану касаційну скаргу подано на судове рішення у справі незначної складності.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Тлумачення положень вказаних норм у їхньому взаємозв`язку дає змогу дійти висновку, що процесуальний закон пов`язує можливість касаційного перегляду у справах незначної складності тільки з тими юридичними фактами, вичерпний перелік яких викладений у підпунктах "а", "б", "в" та "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
В касаційній скарзі скаржник не визначає проблемне питання, відповідь на яке потребувала б викладення судом касаційної інстанції нового висновку щодо застосування норм права як для сторін спору, так і для невизначеного кола суб`єктів подібних правовідносин; не обґрунтовує, в чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної практики застосування судами у інших справах у подібних правовідносинах.
Скаржник на підтвердження своєї позиції фактично зазначає про необхідність здійснити переоцінку встановлених судами у справі обставин, а також надати перевагу одним доказам над іншими, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції згідно з положеннями частини другої статті 341 КАС України.
Інші обґрунтовані посилання на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, у касаційній скарзі відсутні.
Також Суд зауважує, що наведені скаржником постанови Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №923/466/17, від 20 травня  2021 року у справі № 361/953/16-ц та оскаржуване судове рішення прийняті хоч і у подібних правовідносинах, проте за різних фактичних обставин справи, з урахуванням різного законодавчого регулювання та його застосування, що у своїй сукупності не дозволяє аналогічно застосувати ті ж самі положення законодавства та, відповідно, правову позицію у цій справі.
Суд відхиляє твердження скаржника про відсутність правового висновку Верховного Суду у справах з подібними правовідносинами, оскільки у касаційній скарзі останнім не зазначено, який саме висновок необхідно сформулювати та на підставі аналізу яких актів законодавства, а Верховним Судом самостійно не встановлено, що у судовій практиці, яка склалася у подібних правовідносинах, існують підстави, які б вказували на наявність проблеми, що може бути вирішена, шляхом формулювання нової правової позиції.
Враховуючи вказане, Суд вважає, що перегляд цієї справи у касаційному порядку не матиме фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики та не вбачає обставин, зазначених у     п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, які могли б слугувати підставою для відкриття касаційного провадження.
Згідно пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи те, що касаційна скарга подана на рішення у справі незначної складності, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, без наведення достатніх обґрунтувань підстав для касаційного оскарження передбачених пунктом 2 частини п`ятої    статті 328 КАС України    колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Керуючись статтями 12, 328, 333, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -
у х в а л и в :
Відмовити  у  відкритті   касаційного   провадження  за  касаційною  скаргою     
ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2023 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2023 року в справі № 160/20669/22.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                Т. Г. Стрелець
Судді                                                                                                     Л. В. Тацій
                                                                                                    С. Г. Стеценко