ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 748/1997/21 
провадження № 51-3205км23
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 , 
захисника                                                             ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисників - адвокатів ОСОБА_6 і ОСОБА_8 на вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 01 травня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 62021100040000046, за обвинуваченням
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України (далі - КК України). 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України на строк 3 роки, з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.
На підставі ст. 54 КК України ухвалено позбавити ОСОБА_7 спеціального звання - підполковник служби цивільного захисту.   
Вирішено питання щодо арешту майна. 
Згідно з вироком суду обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді заступника начальника управління - начальника відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Чернігівського районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області, маючи спеціальне звання підполковника служби цивільного захисту, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів» був працівником правоохоронного органу, виконував організаційно-розпорядчі функції та функції представника влади, був заступником керівника структурного підрозділу органу державної влади, у зв`язку з чим відповідно до ч. 3 ст. 18, п. 1 примітки до ст. 364 та п. 2 примітки до ст. 368 КК України був службовою особою, яка займає відповідальне становище.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 47 Кодексу цивільного захисту України державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Як визначено ч. 2 ст. 64 вищезгаданого Кодексу, центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення.
Згідно зі ст. 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 67 того ж Кодексу до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, належить: складення актів перевірок, приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки у разі виявлення таких порушень; складення протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності та притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб і громадян, винних у порушенні законів та інших нормативно-правових актів у сфері пожежної, техногенної безпеки та цивільного захисту; застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог законодавства з питань цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки.
За правилами ч. 2 ст. 8 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» органи державного нагляду (контролю) та їх посадові особи під час здійснення заходів державного нагляду (контролю) зобов`язані: повно, об`єктивно та неупереджено здійснювати державний нагляд (контроль) у межах повноважень, передбачених законом; дотримуватися встановлених законом принципів, вимог та порядку здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Згідно з пунктами 3.23, 3.24, 3.3  Положення про відділ запобігання надзвичайним ситуаціям Чернігівського районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області, затвердженого наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області (далі - ГУ ДСНС України у Чернігівській області) від 11 червня 2021 року № 100 (далі - Положення про відділ), серед іншого, цей відділ відповідно до покладених на нього завдань організовує і здійснює безпосередньо державний нагляд (контроль) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки та цивільного захисту місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування і суб`єктами господарювання; організовує перевірки стану готовності до використання за призначенням аварійно-рятувальної, пожежної техніки, обладнання та засобів пожежогасіння, призначених для забезпечення безпеки об`єкта, локалізації та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій і пожеж; складає акти перевірок, видає приписи про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки.
Відповідно до пункту 7.7 Положення про відділ посадові особи Відділу мають право складати протоколи та розглядати справи про адміністративні правопорушення у порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно пунктів 7.8.1, 7.8.13 Положення про відділ начальник Відділу здійснює керівництво діяльністю Відділу, розподіляє завдання між особовим складом Відділу, здійснює інші функції, що входять до компетенції Відділу та за дорученням начальника Управління.
Всупереч вищевказаним вимогам законодавства та Положення про відділ заступник начальника Управління - начальник відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Чернігівського районного управління Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області ОСОБА_7 , 10 червня 2021 року близько 12:00 з`ясував, що на його території свою господарську діяльність здійснює фізична особа-підприємець ОСОБА_9 , після чого в телефонній розмові з останнім домовився про зустріч.
У подальшому, 10 червня 2021 близько 12:40 ОСОБА_7 зустрівся на автодорозі між селами Ковпита та Ведильці Чернігівського району Чернігівської області з фізичною особою - підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_9 , який у ході здійснення своєї підприємницької діяльності надає послуги по розпилюванні деревини на пилорамі, розташованій на АДРЕСА_2 . Під час розмови з ОСОБА_9 . ОСОБА_7 , протиправно використовуючи своє службове становище з метою власного незаконного збагачення, повідомив ОСОБА_9 про необхідність сплати йому неправомірної вигоди в сумі 10 000 грн за невжиття заходів щодо непроведення перевірки дотримання правил пожежної безпеки на вищевказаній пилорамі ОСОБА_9 та невжиття заходів реагування у зв`язку з можливим виявленням у ОСОБА_9 на виробництві порушень правил пожежної безпеки.
При цьому, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 домовилися, що вказану суму неправомірної вигоди ОСОБА_9 сплатить ОСОБА_7 двома частинами по 5000 грн кожна.
У подальшому, 11 червня 2021 року близько 14:55 ОСОБА_7 поблизу маркету «Малинка» на вул. 30-років Перемоги, 2Eу с. Павлівка Чернігівського району Чернігівської області в салоні автомобіля марки «Ford Fusion», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , одержав від ОСОБА_9 першу частину раніше обумовленої неправомірної вигоди - 5000 грн за непроведення перевірки дотримання правил пожежної безпеки на пилорамі ОСОБА_9 та невжиття заходів реагування у зв`язку з можливим виявленням у ОСОБА_9 на виробництві порушень правил пожежної безпеки, після чого був викритий працівниками правоохоронних органів.
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 01 травня 2023 року вирок місцевого суду від 20 вересня 2022 рокущодо ОСОБА_7 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.
Вимоги й узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_7 через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Зазначає, що суди попередніх інстанцій проігнорували об`єктивні обставини, а саме те, що ОСОБА_7 на момент реєстрації кримінального провадження та в день подій, зазначених в обвинувальному акті, не мав відповідних повноважень і посадових обов`язків, оскільки Положення про очолюваний ним відділ було затверджене 11 червня 2021 року наказом ГУ ДСНС України у Чернігівській області, вже після затримання ОСОБА_7 та його доведення до    ОСОБА_7 не здійснювалося.
Як стверджує захисник, суди попередніх інстанцій проігнорували ті обставини, що ОСОБА_9 веде господарську діяльність як ФОП і здійснює свою діяльність на  АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з реєстру платників єдиного податку. Посилається на те, що пилорама на  АДРЕСА_2 перебуває у власності СТОВ «Полісся» і була передана в платне користування ОСОБА_10 згідно з договором оренди від 10 листопада 2020 року.
Вважає, що обвинувачення стосовно ОСОБА_7 про отримання неправомірної вигоди від ФОП ОСОБА_9 за непроведення перевірки дотримання правил пожежної безпеки на пилорамі та невжиття заходів реагування у зв`язку з можливим виявленням у ОСОБА_9 на виробництві порушень правил пожежної безпеки за таких обставин не знайшло свого підтвердження, оскільки останній господарську діяльність за вказаною вище адресою не здійснював, договори оренди не укладав.
Захисник зазначає, що ОСОБА_9 взагалі не був суб`єктом, який буде нести відповідальність за порушення правил пожежної безпеки за вказаною в обвинувальному акті адресою, а тому така обставина в цілому виключає можливість ОСОБА_7 виявити в ході перевірки дотримання правил пожежної безпеки на пилорамі порушення, допущені саме ОСОБА_9 . Стверджує, що згідно з відповіді ГУ ДСНС у Чернігівській області від 01 липня 2021 року № 70 3-3061/70 02/2 на адвокатський запит заходи державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки стосовно об`єктів, розташованих у с. Пакуль Чернігівського району Чернігівської області, на яких веде господарську діяльність ФОП ОСОБА_9 , не були заплановані й не здійснювалися, розпорядчі документи щодо таких заходів не складалися та не видавалися. Зазначає, що ОСОБА_7 не мав повноважень здійснювати перевірку господарської діяльності ФОП ОСОБА_9 , оскільки той є фізичною особою - підприємцем, який застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, а відповідно до наданої відповіді ГУ ДСНС у Чернігівській області від 05 серпня 2021 року № 70 01- 63/7009 на адвокатський запит органи державного нагляду (контролю) у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки не здійснюють заходів державного нагляду (контролю) стосовно ФОП, які застосовують спрощену систему оподаткування обліку та звітності. Вважає, що суди попередніх інстанцій ці доводи сторони захисту проігнорували.
Захисник із посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 5 «Про судову практику у справах про хабарництво» та постанову об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року (провадження № 51-4160кмо20) зазначає, що відповідальність за одержання хабаря настає лише за умови, що службова особа одержала його за виконання чи невиконання таких дій, які вона могла або повинна була виконати з використанням наданої їй влади, покладених на неї організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або таких, які вона не уповноважена була вчиняти, але до вчинення яких іншими службовими особами могла вжити заходів завдяки своєму службовому становищу, а тому вважає, що в діях його підзахисного відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
Акцентує, що суди попередніх інстанцій не дослідили обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про допустимість доказів. Стверджує, що всупереч нормам КПК України та Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30 червня 2020 року № 298, підставою для внесення відомостей до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні були недостовірні дані, однак суди попередніх інстанцій залишили його доводи поза увагою, що свідчить про упередженість суду. 
На думку захисника, у матеріалах кримінального провадження відсутні докази їх надходження до прокуратури Чернігівської області, що свідчить про необґрунтованість прийнятих прокурором під час досудового розслідування рішень у кримінальному провадженні. Наголошує, що доводи прокурора, висловлені суду першої інстанції, про те, що співробітники прокуратури проводили ознайомлення з відповідними матеріалами кримінального провадження безпосередньо в четвертому слідчому відділі, взагалі нічим не підтверджені та не заслуговують на увагу.
Зазначає про недопустимість протоколу обшуку транспортного засобу - автомобіля «Ford Fusion». На обґрунтування цього доводу вказує, що всупереч КПК України під час обшуку ОСОБА_7 не було роз`яснено його прав як підозрюваного, передбачених ст. 42 КПК України, оскільки зі змісту протоколу вбачається, що слідчий роз`яснив виключно вимоги ч. 3 ст. 66 КПК України та не було забезпечено його права на захист. Стверджує про порушення приписів частин 1, 2 ст. 24 КПК України в ході отримання дозволу на проведення обшуку автомобіля в порядку судового контролю.
Заявляє про недопустимість такого доказу, як протокол проведення контролю за вчиненням злочину від 11 червня 2021 року. Переконаний, що всупереч кримінальному процесуальному закону прокурор ухвалив рішення, відповідно до якого для проведення негласної слідчої (розшукової) дії (далі - НСРД) у виді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту було використано кошти в сумі 5000 грн, які належать ОСОБА_9 . Вважає, що з порушення вимог ч. 1 ст. 252 та ч. 1 ст. 104 КПК України в протоколі не були зафіксовані хід і результати НСРД. На думку захисника, оскільки факт ідентифікації грошових купюр у цьому кримінальному провадженні та їх передача ОСОБА_9 для використання в НСРД - контролю за вчиненням злочину було оформлено не в протоколі про хід та результати НСРД, а в протоколі огляду, складеному оперуповноваженим ОСОБА_11 , цей доказ є недопустимий, що не  взяли до уваги суди попередніх інстанцій.
З посиланням на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (рішення «Банніков проти Російської Федерації» від 04 листопада 2010 року, «Веселов та інші проти Російської Федерації» від 02 жовтня 2010 року, «Матановіч проти Хорватії» від 04 квітня 2017 року, «Раманаускас проти Литви» від 20 лютого 2018 року) та Касаційного кримінального суду Верховного Суду зазначає, що під час проведення НСРД не можуть використовуватися особи, залучені слідчим чи оперативним співробітником до конфіденційного співробітництва, які своїми розмовами чи діями створюють умови для вчинення злочину особою, щодо якої проводиться НСРД. Як стверджує захисник, ОСОБА_9 був залучений до конфіденційного співробітництва під час проведення НСРД - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту та своїми діями, розмовами створював відповідні умови для вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення. Вважає, що такі дії ОСОБА_9 свідчать про провокацію злочину і підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 370 КК України. 
На думку захисника, всі докази, надані стороною обвинувачення в цьому кримінальному провадженні на підтвердження обставин, зазначених в обвинувальному акті, є недопустимими, оскільки здобуті не у спосіб та в порядку, які визначено законом. Проте суди попередніх інстанцій не звернули уваги на доводи та зауваження сторони захисту щодо недопустимості всіх доказів, наданих стороною обвинувачення у кримінальному провадженні.
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8  просить скасувати судові рішення стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Зазначає, що досліджені в суді докази фактично свідчать про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, відсутність у його діях такої обов`язкової ознаки як суб`єктивна сторона складу злочину, що передбачає наявність прямого умислу та корисливого мотиву на одержання неправомірної вигоди для себе чи третьої особи. Суд не звернув увагу на доводи захисту й не дав належної оцінки головним доказам, на яких зафіксовано обидві його зустрічі із заявником, що фактично його виправдовують і спростовують надумані й підкреслені обставини об`єктивної сторони складу інкримінованого злочину та мету отримання 5000 грн. 
Стверджує, що суд залишив поза увагою докази щодо підбурювання (провокації) на вчинення злочину з боку посадових осіб правоохоронних органів і заявника, що із самого початку і ще до першого контакту діяв під їх контролем, керівництвом і вказівками, з метою спільного штучного створення події злочину. 
Акцентує, що суддя ОСОБА_12 за наявності підстав не подала заяви про самовідвід, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 412 КПК України. 
Указує, що з порушеннями Інструкції про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події, затвердженої наказом МВС України від 06 листопада 2015 року № 1377, повідомлення ОСОБА_9 відразу після його надходження не було внесено до журналу єдиного обліку та інтегрованої інформаційно-пошукової системи, тобто належним чином не зареєстроване.
Захисник зазначає про недопустимість такого доказу як матеріали НСРД, зокрема через те, що НСРД проводили неналежні і неповноважні особи. Захисник стверджує, що в матеріалах кримінального провадження немає жодних документів, які б свідчили, що сторона обвинувачення в цій справі вживала яких-небудь заходів для розсекречення матеріалів, що були підставою для проведення НСРД. Посилається на те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні клопотання прокурора про розсекречення цих документів або документи про відмову в розсекреченні.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції не надав відповіді на всі доводи скарги захисника, обмежився лише твердженнями про правильність висновків суду першої інстанції та не навів мотивів залишення без задоволення апеляційної скарги, чим порушив вимоги ст.419 КПК України.
На думку захисника, у діях ОСОБА_7 відсутні об`єктивна й суб`єктивна сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що виключає його кримінальну відповідальність.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення у зв`язку з допущеними істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Не погоджується з фактичними обставинами, установленими судом першої інстанції. Вважає, що місцевий суд зробив хибні висновки стосовно мети отримання грошей - за непроведення перевірки дотримання правил пожежної безпеки на його пилорамі та невжиття заходів реагування у зв`язку з можливим виявленням у нього на виробництві порушень правил пожежної безпеки. Вважає себе невинуватим і посилається на стенограми його розмов з ОСОБА_9 .
Зазначає, що в порушення Інструкції «Про порядок ведення єдиного обліку в органах поліції заяв і повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події» повідомлення ОСОБА_9 відразу після надходження, не було внесено до журналу ЄО та інтегрованої інформаційно-пошукової системи, тобто належним чином не зареєстроване. Засуджений зазначає про недопустимість усі доказів, оскільки вони є похідними від заяви, зареєстровані в порушення вимог чинної на той час інструкції.
Стверджує про підбурювання (провокацію) на вчинення злочину працівниками правоохоронних органів.
Вважає, що в його діях відсутні об`єктивна й суб`єктивна сторони складу злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що виключає його кримінальну відповідальність.
Зазначає, що суд апеляційної інстанції' не дав відповіді на всі доводи захисника, не дослідів доказів безпосередньо, у своїй ухвалі лише формально перерахував докази, які місцевий суд зазначив у вироку, при цьому обмежився лише твердженнями про правильність висновків суду першої інстанції' та не навів мотивів, з яких відкинув доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_6 підтримала свою касаційну скаргу, а касаційні скарги засудженого  ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 підтримала частково.
Прокурор ОСОБА_5 заперечувала щодо задоволення касаційних скарг.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
При цьому відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, вбачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
Як убачається з матеріалів провадження, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, ґрунтуються на детально наведених у вироку доказах, які суд усебічно, повно та об`єктивно дослідив, правильно оцінив.
Зокрема, винуватість ОСОБА_7 підтверджується такими доказами:
- показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ,    ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;
- витягом із ЄРДР від 10 червня 2021 року;
- рапортом старшого оперуповноваженого відділу УСР в Чернігівській області ДСР НП України ОСОБА_16 про виявлення кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_7 з попередньою правовою кваліфікацією за ч. 3 ст. 368 КК України;
- протоколом прийняття усної заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 ;
- заявою ОСОБА_9 від 10 червня 2021 року про залучення його до конфіденційного співробітництва в рамках кримінального провадження за № 62021100040000046 від 10 червня 2021 року;  
- рапортом старшого оперуповноваженого відділу УСР в Чернігівській області ДСР НП України ОСОБА_16 про доцільність проведення в рамках цього кримінального провадження негласних слідчих дій щодо ОСОБА_7 ;        
- даними протоколу обшуку від 11 червня 2021 року та переглянутим судом відеозаписом цієї слідчої дії, у ході якої в автомобілі «Ford Fusion»,державний номерний знак НОМЕР_1 на підлокітнику між передніми сидіннями виявлено грошові кошти на загальну суму 5000 грн; 
- даними протоколу огляду вилучених речей від 11 червня 2021 року;
- даними протоколу затримання ОСОБА_7 від 11 червня 2021 року й переглянутим судом відеозаписом цієї слідчої дії;
- даними протоколу огляду мобільного телефона від 11 червня 2021 року, добровільно наданим ОСОБА_9 для огляду, та переглянутим судом відеозаписом до нього;
- даними протоколу огляду від 22 липня 2021 року диска CD-R марки «Axent» 700 MB для лазерних систем зчитування, на якому наявна папка з назвою «WhatsApp Audio 2021-06-11 at 17.31.08». Під час відкриття вказаної папки за допомогою клавіатури комп`ютера було встановлено, що це аудіозапис розмови між двома чоловіками, вірогідно між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . У розмові йдеться про необхідність установлення пожежної сигналізації, також прозвучала фраза про необхідність установлення декількох вогнегасників. Після нетривалої розмови ОСОБА_7 висловив пропозицію, що йому необхідно дати кошти в сумі 10 000 грн і в такому випадку ОСОБА_9 зможе нормально працювати, без зайвих перевірок. На його прохання ОСОБА_9 відповів, що це великі гроші і такої суми у нього немає і повідомив, що можливо 5000 грн він ще зможе знайти. У бесіді ОСОБА_7 повідомив, що їм треба робити заміну якихось вікон, робити ремонт у приміщенні, а на це все немає коштів. У процесі діалогу ОСОБА_7 погодився на отримання від ОСОБА_9 частини коштів у сумі 5000 грн, але сказав що решту 5000 грн йому треба буде віддати згодом;
-  прослуханим судом записом на диску СD-R «Axent» 700 МВ;
- даними протоколу огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів -грошових купюр коштів у національній валюті в сумі 5000 грн від 11 червня 2021 року;
- даними протоколу проведення контролю за вчиненням злочину від 11 червня 2021 року;
- даними протоколів про результати НСРД від 11 червня 2021 року, проведеної на підставі ухвал слідчих суддів Чернігівського апеляційного суду від 11 червня 2021 року.
Суд дав належну оцінку всім доказам та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. 
Доводи засудженого та його захисників про те, що суди попередніх інстанцій надали неправильну правову оцінку обставинам щодо наявності в діях посадових осіб правоохоронних органів ознак провокації,  районний і апеляційний суди  перевіряли та обґрунтовано визнали безпідставними.  
Згідно із судовою практикою (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду, ухвалені у провадженнях № 51-791км19, № 51-7096км18, 
№ 51-6497км18, № 51-2010км19, № 51-2040км19, № 51-1968км19, № 51-2950км20, № 51-27км20, № 51-2025км20, № 51-420км19, № 51-6190км18, № 51-584км18, 
№ 51-7086км18, № 51-8747км18) застосування особливих методів ведення слідства, зокрема агентурних методів, саме по собі не може порушувати права особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний указаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину.
Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів судова практика виробила змістовний та процесуальний критерії. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.
Так, для встановлення факту провокації злочину визначальним є з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.
Вказані вимоги узгоджуються з практикою ЄСПЛ, зокрема рішеннями у справах «Банніков проти Російської Федерації» від 04 листопада 2010 року, «Веселов та інші проти Російської Федерації» від 02 жовтня 2010 року, «Матановіч проти Хорватії» від 04 квітня 2017 року, «Раманаускас проти Литви» від 5 лютого 2008 року.
Із судових рішень колегія суддів Верховного Суду вбачає, що свідок ОСОБА_9 після особистої зустрічі з ОСОБА_7 добровільно повідомив працівникам поліції про злочинні дії обвинуваченого. Правоохоронні органи зобов`язані були перевірити факти, викладені ОСОБА_9 . Дії правоохоронних органів на проведення НСРД стосовно ОСОБА_7 були вчинені саме після повідомлення ОСОБА_9 про злочин та надання ним відповідного доказу -   запису розмови. Після цього ОСОБА_9 діяв виключно на виконання постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину. При цьому зі сторони свідка будь-яких активних дій, спрямованих на схиляння обвинуваченого до скоєння ним злочину, вчинено не було, водночас саме від обвинуваченого надходила ініціатива щодо зустрічі та розмови з ОСОБА_17 щодо необхідності сплати коштів за непроведення перевірок, саме обвинувачений указав конкретний розмір неправомірної вигоди, він першим прибув на пилораму в с. Пакуль  і хотів зустрітися з ОСОБА_9 , що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_18 та ОСОБА_9 , які узгоджуються між собою та відповідають даним камери спостереження та з`єднань телефонних номерів. Поведінка обвинуваченого була ініціативно спрямованою на отримання неправомірної вигоди, оскільки він визначав послідовність дій ОСОБА_9 , вказуючи, коли і як надати неправомірну вигоду, підтвердив її розмір. При цьому ОСОБА_7 жодного разу не висловив сумніву стосовно того, чи отримувати неправомірну вигоду, не виявив жодних ознак, що ініціатива виходить не від нього. До того ж, сторона захисту не навела достатньо обґрунтованих фактів, які б могли вказувати на наявність у ОСОБА_9 зв`язку з правоохоронними органами до його звернення із заявою, зокрема не вказано обставин, які б могли підтверджувати існування в нього будь-яких прихованих мотивів чи інтересу спровокувати обвинуваченого.
Таким чином, висновок судів попередніх інстанцій про відсутність провокації є обґрунтованим та належним чином мотивованим, а доводи засудженого та його захисників у цій частині не є слушними.
Крім того, сторона захисту заперечує факт вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення та одночасно заявляє про провокацію на його вчинення.
Відповідно до практики ЄСПЛ, Суд визнає необґрунтованими заяви щодо провокації злочину й не розглядає їх по суті, коли заявник заперечує факт вчинення ним злочину та одночасно заявляє про провокацію на його вчинення (рішення у справі «Берлізев проти України» від 08 липня 2021 року).
У цій справі ЄСПЛ визнав непослідовним заперечення заявником вчинення злочину та одночасне висунення ним скарги, що спровокували його вчинити. Захист від провокації обов`язково передбачає, що обвинувачений визнає вчинення інкримінованих йому дій, але стверджує, що вони були наслідком незаконного підбурювання з боку працівників міліції.
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується й Верховний Суд.
Місцевий та апеляційний суди перевірили та дали обґрунтовану оцінку доводам сторони захисту про те, що ОСОБА_7 на момент реєстрації кримінального провадження і в день подій, зазначених в обвинувальному акті, не мав відповідних повноважень та посадових обов`язків, і Положення про очолюваний обвинуваченим відділ було затверджено вже після його затримання.
Наказом начальника Головного управління ДСУ з надзвичайних ситуацій у Чернігівській області ОСОБА_19 від 28 квітня 2021 року № 29 підполковника служби цивільного захисту ОСОБА_7 , начальника Чернігівського районного відділу Управління ДСНС України у Чернігівській області, призначено на посаду  заступника начальника управління - начальника відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Чернігівського районного управління Головного управління ДСНС України у Чернігівській області.
Згідно з Положенням про відділ запобігання надзвичайним ситуаціям Чернігівського районного управління ГУ ДСНС у Чернігівській області, затвердженого Наказом ГУ ДСНС України в Чернігівській області 11 червня 2021 року № 100, яке містить підпис ОСОБА_7 , останній як посадова особа був наділений повноваженнями щодо організації і здійснення безпосереднього державного нагляду (контролю) за додержанням і виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки та цивільного захисту місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання; організації перевірки стану готовності до використання за призначенням аварійно-рятувальної, пожежної техніки, обладнання та засобів пожежогасіння, призначення для забезпечення безпеки об`єкта, локалізації та ліквідації наслідків надзвичайних ситуацій і пожеж; складання актів перевірок, видачі приписів про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки; застосування адміністративних санкцій за порушення вимог законодавства у сфері цивільного захисту, пожежної та техногенної безпеки. Начальник відділу за посадою одночасно є головним державним інспектором з нагляду у сфері пожежної та техногенної безпеки району. Посадові особи відділу мають право складати протоколи й розглядати справи про адміністративні правопорушення в порядку, визначеному Кодексом України про адміністративні правопорушення. Крім іншого, п. 7.8 передбачено обов`язки, покладені на начальника відділу: здійснення керівництва діяльністю відділу, розподілення завдання між особовим складом відділу, визначення ступеня їх відповідальності.
За інформацією, яка міститься в довідці ГУ ДСНС України в Чернігівській області від 11 червня 2021 року, підполковник служби цивільного захисту ОСОБА_7 , заступник начальника управління - начальник відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Чернігівського районного управління Головного управління ДСНС України у Чернігівській області станом на 11 червня 2021 року виконував службові обов`язки, у відпустці, на лікарняному та у відрядженні не перебував.
Аналізуючи норми статей 47, 64, 66, 67 Кодексу цивільного захисту України та Положення про відділ, яке підписане особисто ОСОБА_7 та ним же і розроблялося, показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_20 , ОСОБА_7 був уповноважений на проведення перевірок з питань пожежної безпеки та організацію таких перевірок підпорядкованими йому працівниками, а отже, був службовою особою на момент вчинення кримінального правопорушення.
Як правильно зазначено в судових рішеннях, 10 червня 2021 року під час виїзду в с. Пакуль на пилораму обвинувачений був одягнений у формений одяг, мав при собі посвідчення. При цьому ОСОБА_9 сприймав ОСОБА_7 як посадову особу ДСНС України в Чернігівській області, яка має право відповідно до законодавства проводити перевірки з питань пожежної безпеки. У розмовах між ОСОБА_9 та ОСОБА_7 йшлося про приведення у відповідність пилорами до вимог пожежної безпеки і про те, що стосовно ОСОБА_9 у разі надання неправомірної вигоди не будуть вживатися працівниками ДСНС заходів із цього приводу. ОСОБА_7 мав можливість проводити перевірки з питань пожежної безпеки та здійснювати організацію таких перевірок підпорядкованими йому працівниками в законний спосіб, натомість його поведінка (отримання грошових коштів за непроведення перевірки дотримання правил пожежної безпеки на пилорамі ОСОБА_9 та невжиття заходів реагування у зв`язку з можливим виявленням у ОСОБА_9 на виробництві порушень правил пожежної безпеки) свідчить про те, що він розумів, що вчиняє злочин із використанням свого службового становища.
Доводи засудженого і його захисників про те, що ОСОБА_7 не був службовою особою на момент вчинення кримінального правопорушення, також спростовуються відеозаписом із камери спостереження, встановленій на пилорамі колишнього СТОВ «Полісся» в с. Пакуль, де здійснює господарську діяльність ОСОБА_9 , даними протоколу огляду від 08 липня 2021 року, показаннями допитаних у суді свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .
Перевірялися в суді апеляційної інстанції та визнані безпідставними доводи засудженого та його захисників про необґрунтованість обвинувачення у зв`язку з неможливістю проведення ОСОБА_7 перевірки господарської діяльності ОСОБА_9 , оскільки останній господарську діяльність за вказаною у обвинувальному акті адресою не здійснював. 
Як правильно зазначено в ухвалі апеляційного суду, ці доводи спростовуються  витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягом з Реєстру платників єдиного податку, якими встановлено, що ОСОБА_9 зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює господарську діяльність у АДРЕСА_2 , з видом діяльності 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво.
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником нежитлової будівлі загальною площею 15762,8 кв.м є СТОВ «Полісся».
10 листопада 2020 року між СТОВ «Полісся» в особі директора ОСОБА_21 та фізичною особою ОСОБА_10 укладено договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 623,3 кв.м, розташованого на АДРЕСА_2 .
Також з показань свідка ОСОБА_10 , орендаря приміщення СТОВ «Полісся», установлено, що з його дозволу ОСОБА_9 розмістив у цьому приміщенні пилораму та займається господарською діяльністю, сам же свідок до пилорами ніякого відношення не має.
Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у судовому засіданні надали показання, що працюють у ПП «Пильник» різноробочими.
Вказані вище докази в сукупності свідчать про те, що ОСОБА_9 здійснює господарську діяльність саме на цій пилорамі.
Суд апеляційної інстанції перевірив та обґрунтовано визнав безпідставними доводи захисників і засудженого про те, що повідомлення ОСОБА_9 відразу після його надходження не було внесено до журналу ЄО та інтегрованої інформаційно-пошукової системи, тобто належним чином не зареєстроване. Апеляційний суд зазначив, що твердження захисника про те, що всупереч нормам КПК України й Положення про ЄРДР, порядок його формування та введення, затверджено наказом Генерального прокурора № 298, підставою для внесення відомостей до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні були недостовірні дані, оскільки відповідно до протоколу заяву про вчинене кримінальне правопорушення старший оперуповноважений УСР в Чернігівській області ДСР НП України майор поліції ОСОБА_16 прийняв 10 червня 2021 року о 14:00, однак у цей же день у вказаний час ОСОБА_9 перебував за межами м. Чернігова, що підтверджується роздруківкою його телефонних дзвінків, згідно з якою телефон перебував у зоні покриття базових станцій с. Пакуль Чернігівського району Чернігівської області й лише о 14:27:57 з`явився в зоні покриття базових станцій м. Чернігова, не заслуговують на увагу, оскільки свідок ОСОБА_16 , який безпосередньо приймав заяву в ОСОБА_9 , показав, що міг помилково зазначити у протоколі, що його було складено о 14:00, а також стверджував, що ОСОБА_9 дійсно був в управлінні, повідомив про вимагання у нього грошей. Свідок ОСОБА_9 особисто підтвердив у судовому засіданні, що був на вул. І. Мазепи у м. Чернігові, у зазначеному протоколі стоять його підписи.
Доводи сторони захисту та засудженого про те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази їх надходження до прокуратури Чернігівської області, суди попередніх інстанцій обґрунтовано визнали безпідставними  правильно зазначили таке. З показань прокурора встановлено, що за практикою співробітники прокуратури проводили ознайомлення з матеріалами цього кримінального провадження безпосередньо у слідчому відділі, що не заборонено чинним КПК України, тому в матеріалах кримінального провадження відсутні докази їх надходження до прокуратури Чернігівської області. Усі рішення у справі прокурорів приймались на бланках Чернігівської обласної прокуратури.
Доводи захисників та засудженого про недопустимість протоколу огляду, протоколів про результати проведення НСРД від 11 червня 2021 року були перевірені в суді апеляційної інстанції та визнані безпідставними.  
З ухвали апеляційного суду вбачається, що з протоколів про результати НСРД від 11 червня 2021 року, проведеної на підставі ухвал слідчих суддів Чернігівського апеляційного суду від 11 червня 2021 року, а також із переглянутого судом відеозапису встановлено, що 11 червня 2021 року о 14:50 біля маркету «Малинка» у с. Павлівка Чернігівського району відбулася зустріч ОСОБА_9 та ОСОБА_7 в автомобілі останнього марки «Ford Fusion»,д.н.з. НОМЕР_1 . На мобільний телефон ОСОБА_9 телефонує ОСОБА_22 , повідомляє, що на « ОСОБА_23 ». ОСОБА_7 сідає до автомобіля та запрошує ОСОБА_9 , в ході розмови ОСОБА_9 запитує у ОСОБА_7 : «А якщо з цього самого питання хтось прийде з ваших структур, то чи можна зателефонувати?» ОСОБА_7 відповів: «Ніхто не прийде, а якщо і прийде, зателефонував мені тихенько». ОСОБА_9 : «В бік відійти?» ОСОБА_7 : «Звичайно, я розберусь зі всіма». Далі розмова про необхідність привести в належний стан проводку та вогнегасники, розмова, хто орендує приміщення та чи укладено договір оренди. У цей час ОСОБА_9 рахує кошти: «Ось дві, раз, два, три.»
Протокол складено відповідно до вимог КПК України за ухвалою слідчого судді. Відеозапис узгоджується з усіма доказами та показаннями свідка ОСОБА_9 . На відеозаписі видно, як особа перебуває в автомобілі, чекає, йому надходить дзвінок, особа виходить з автомобіля та рухається, йому назустріч іде особа у формі, чітко видно обличчя, та пропонує сісти до автомобіля. Відбувається розмова про проведення перевірки, службових обов`язків, особа перераховує кошти, кладе їх в автомобілі, кошти з`являються у підлокітнику.
Згідно з ч. 1 ст. 246 КПК України НСРД є різновидом слідчих (розшукових) дій, відомості про факт та методи яких не підлягають розголошенню, за винятком випадків, передбачених КПК. За рішенням слідчого чи прокурора до проведення НСРД можуть залучатися також інші особи, порядок залучення до НСРД регулюється ст. 275 КПК України, відповідно до якої під час проведення НСРД слідчий має право використовувати інформацію, отриману внаслідок конфіденційного співробітництва з іншими особами, або залучати цих осіб до проведення НСРД у випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому колегія суддів звертає увагу, що вимог щодо залучення лише осіб, які мають право доступу до державної таємниці, відповідна стаття не містить. У цьому випадку є безпідставними доводи сторони захисту про те, що НСРД за участю    ОСОБА_9 необхідно визнати недопустимими доказами, оскільки він не мав допуску до державної таємниці.
Усталена судова практика визначає, що під конфіденційним співробітництвом слід розуміти негласні відносини, що встановлюються уповноваженими органами з повнолітньою дієздатною особою і на засадах добровільності та конспіративності використовуються для вирішення завдань кримінального провадження. Слідчий має право використовувати інформацію, отриману від осіб, з якими встановлено конфіденційне співробітництво під час проведення НСРД, або залучати їх до проведення таких дій.
Залучення до конфіденційного співробітництва не є різновидом НСРД, а лише складовим елементом їх проведення, що вбачається з положень ч. 2 ст. 246 КПК України, де перераховуються види НСРД, які можуть проводиться у справах про тяжкі та особливо тяжкі злочини, серед яких залучення до конфіденційного співробітництва відсутнє. Залучення до конфіденційного співробітництва є лише засобом проведення різних видів НСРД.
Як убачається із судових рішень, ОСОБА_9 був залучений до конфіденційного співробітництва під час проведення НСРД. Зйого показань, наданих суду першої інстанції, встановлено, що він не знав про те, що все фіксувалося, йому було вручено лише барсетку, з якої він дістав гроші та яку в подальшому у нього забрали біля магазину «Малинка», а отже, останній не був поінформований щодо проведення НСРД у цьому кримінальному провадженні. Залучення ОСОБА_9 до участі в контролі за вчиненням злочину було зумовлено об`єктивними обставинами та відповідає положенням ч. 6 ст. 246 КПК України.
Перевірили суді попередніх інстанцій та визнали неспроможним довід сторони захисту про відсутність рішень прокурора або слідчого, які б підтверджували законність походження грошей, використаних під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту.
З протоколу огляду та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр від 11 червня 2021 року, вбачається, що грошові кошти для проведення НСРД добровільно надав ОСОБА_9 . При цьому було зафіксовано індивідуальні ідентифікаційні ознаки цих грошових коштів шляхом визначення та фіксування кількості, номіналу, серії та номера грошових купюр.
За повідомленням начальника Департаменту стратегічних розслідувань Управління стратегічних розслідувань в Чернігівській області ОСОБА_24 грошові кошти в сумі 5000 грн, які були використані працівниками УСР в Чернігівській області ДСР НП України під час контролю за вчиненням злочину стосовно ОСОБА_7 у ході розслідування цього кримінального провадження, надані ОСОБА_9 .
Використання особистих коштів під час проведення НСРД у виді контролю за вчиненням злочину в формі спеціального слідчого експерименту в цьому кримінальному провадженні не обумовлює недопустимості фактичних даних щодо видачі грошових коштів чи результатів НСРД. Крім іншого, норми чинного кримінального процесуального закону не містять будь-яких заборон про можливість використання особистих коштів під час НСРД у виді контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту. Походження коштів, які були використані в ході контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, які потім були вручені ОСОБА_9 для передачі ОСОБА_7 як неправомірна вигода, взагалі не має жодного значення в контексті обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, адже надання цих коштів підтверджено протоколом від 11 червня 2021 року, які були заздалегідь ідентифіковані та надалі виявлені в автомобілі обвинуваченого, колегія суддів Верховного Суду вважає такий висновок правильним.
За викладених обставин, НСРД у цьому кримінальному провадженні було проведено відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому встановлені внаслідок їх проведення докази є допустимими, що спростовує доводи сторони захисту в цій частині.
Довід захисника ОСОБА_8 про те, що в матеріалах кримінального провадження немає жодних документів, які б свідчили, що сторона обвинувачення в цій справі вживала яких-небудь заходів для розсекречення матеріалів, котрі були підставою для проведення НСРД, не є слушним.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 26 липня 2021 року слідчий Державного бюро розслідувань ОСОБА_25 повідомив ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_6 про завершення досудового розслідування та надав доступ до матеріалів досудового розслідування, в тому числі надав повідомлення Чернігівського апеляційного суду про зняття грифів секретності з ухвал від 13 липня 2021 року, ухвалу Чернігівського апеляційного суду про надання дозволу на проведення НСРД щодо ОСОБА_9 від 11 червня 2021 року № 3388  (т. 2, а.к.п. 79, 82, 83, 85).  
Доводи засудженого і його захисників про недопустимість протоколу обшуку транспортного засобу - автомобіля «Ford Fusion»( ОСОБА_7 не були роз`яснено його прав як підозрюваного, передбачених ст. 42 КПК України, не було забезпечено його права на захист, мало місце порушення вимог частин 1, 2 ст. 24 КПК України під час отримання дозволу на проведення обшуку автомобіля в порядку судового контролю) суди попередніх інстанцій перевірили та обґрунтовано визнали неспроможними.
В ухвалі апеляційного суду зазначено, що даними протоколу обшуку від 11 червня 2021 року та переглянутим судом відеозаписом цієї слідчої дії підтверджено, що в ході обшуку автомобіля «Ford Fusion», д.н.з. НОМЕР_1 , на підлокітнику між передніми сидіннями виявлено грошові кошти на загальну суму 5000 грн, а саме  купюри номіналом по 500 грн кожна в кількості 6 штук та купюри номіналом по 200 грн у кількості 10 штук, ідентифіковані серійні номери у яких зазначено в протоколі огляду, помітки та вручення ОСОБА_9 заздалегідь ідентифікованих засобів грошових купюр від 11 червня 2021 року. Обшук транспортного засобу проведено відповідно до вимог ч. 3 ст. 233 КПК України як невідкладний випадок, який надалі санкціоновано ухвалою слідчого судді, затримка в проведенні цієї слідчої дії могла призвести до втрати чи приховування доказів, зокрема отриманої неправомірної вигоди (грошових коштів), яка була в автомобілі. 
Такі висновки колегія суддів Верховного Суду вважає правильними.
З вироку місцевого суду колегія суддів Верховного Суду вбачає, що винуватість ОСОБА_7 підтверджується і протоколом його затримання від 11 червня 2021 року та переглянутим судом відеозаписом цієї слідчої дії, згідно з яким проведено особистий обшук затриманого ОСОБА_7 11 червня 2021 року о 17:00 у присутності адвоката ОСОБА_26 та вилучено: мобільний телефон «IPhone 7 у корпусі сірого кольору із сім-картою з номером НОМЕР_2 та ІМЕІ НОМЕР_3 , з якого здійснювалися телефонні дзвінки ОСОБА_9 , годинник "Watch 3" та службове посвідчення із серійним номером НОМЕР_4 видане 25 травня 2021 року на ім`я ОСОБА_7 . Під час затримання ОСОБА_7 було роз`яснено права, передбачені ч. 3 ст. 42 КПК України (т. 1, а.к.п. 107-111).
Твердження засудженого про те, що апеляційний суд, порушуючи вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, повторно не дослідив доказів, зазначених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , є необґрунтованими.
Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, в апеляційній скарзі  захисник ОСОБА_6 заявляла клопотання про дослідження всіх зібраних у кримінальному провадженні доказів, яке в судовому засіданні підтримала. Суд з урахуванням положень ч. 3 ст. 404 КПК України це клопотання правильно задовольнив частково, ухвалив дослідити письмові докази у справі (т. 3, а.к.п.134-136, звукозапис судового засідання від 01 травня 2023 року).
Довід захисника ОСОБА_8 про те, що суддя ОСОБА_12 безпідставно не подала заяви про самовідвід не є слушними, оскільки ухвалення судових рішень щодо свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не є обставиною, передбаченою ст. 75 КПК України, що виключає участь судді у кримінальному провадженні. 
У касаційних скаргах містяться також інші доводи захисту, які не потребують детального аналізу Верховного Суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. Суд касаційної інстанції зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення ( рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» заява № 303-A, § 29, від 09 грудня 1994 року; рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, § 58, від 10 лютого 2010 року).
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України й у скаргах не оспорюється.
Апеляційний розгляд проведено з дотриманням приписів статей 404, 405 КПК України. При цьому, відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення і підстави, з яких зазначену апеляційну скаргу визнав необґрунтованою.
Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та відповідає вимогам                статей 370, 419 КПК України.
Отже, з огляду на те, що не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовними підставами для скасування судових рішень, касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 не підлягають задоволенню. Підстави для закриття кримінального провадження згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284  КПК України відсутні. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:
Вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 20 вересня 2022 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 01 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_6 і ОСОБА_8 - без задоволення.
Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                 ОСОБА_3