ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6095/23 Справа № 204/4917/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Черкез Д.Л. Суддя у 2-й інстанції - Зайцева С. А.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2023 року                                        місто Дніпро Дніпропетровської області 
Єдиний унікальний номер 204/4917/23
Номер провадження 22-ц/803/6095/23
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Барильської А.П., Максюти Ж.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2023 року головуючого судді Черкез Д.Л. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» про відшкодування моральної шкоди,-
В С Т А Н О В И В :
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» (далі - ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське»,) про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що з ВАТ «ВК «Шахта «Красноармійська Західна №1», яке у теперішній час перейменоване у ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», позивач перебував у трудових відносинах двічі: з 01 червня 2004 року до 11 червня 2017 року, та з 05 липня 2017 року до 22 липня 2021 року. Прийнятий на роботу машиністом підземних установок 2 розряду підземним з повним робочим днем в шахті. Декілька разів був переведений на іншу роботу. З 30 квітня 2009 року працював учнем прохідника, а з 25 серпня 2009 року прохідником. Звільнений останній раз 22 липня 2021 року за ст. 38 КЗпПУ, у зв?язку з виходом на пенсію. 
10 січня 2022 року складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, який затверджено начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, яким позивачу встановлено професійні захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна радикулопатія L5 S1 праворуч в стадії неповної ремісії з легкими статико-динамічними порушеннями, м?язово-тонічним та больовим синдромами.
20 червня 2022 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК за професійними захворюваннями. Йому було встановлено інвалідність первинно за сукупністю 60% втрати професійної працездатності, безстроково. Первинно визнано інвалідом 3 групи за професійними захворюваннями, безстроково. Визначена потреба у медичній та соціальній допомозі: медикаментозне лікування по профзахворюванням, сан.-курортне лікування по профрадікулопатії. За висновком про умови та характер праці, йому протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, робота у вимушеному положенні тіла. 
Постановою ВД ФСС позивачу були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги, а також щомісячні платежі в частині компенсації частини втраченого заробітку, виплати на відшкодування моральної шкоди не нараховувались та не виплачувались.
Вважає, що умовами виробництва йому заподіяна моральна шкода, оскільки він тривалий час, а саме 21 рік, постійно працював в підземних умовах, в умовах впливу шкідливих факторів, з них 17 років на підприємстві відповідача, з них 12 років по професії прохідника. Згідно пункту 17 акту, професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів-важкості праці та пилу фіброгенної дії. Робота на користь підприємства була надважкою, зі значним перевищенням гранично допустимих норм. Хворіти на бронхіт та радікулопатію почав з 2015-2016 років. Періодично лікувався самостійно, амбулаторно. Після звільнення продовжував лікування, але позитивного результату воно не давало, у зв?язку з чим у грудні 2021 року позивач був направлений в клініку професійних захворювань Київського інституту праці з метою уточнення діагнозу та встановлення професійної категорії захворювань. Внаслідок професійних хвороб у позивача з`явився постійний сухий кашель, задишка при помірному фізичному навантаженні, біль в грудній клітці, болі в попереку, яка підсилюється під час незначного фізичного навантаження, загальна слабкість, втомлюваність, періодичне підвищення АТ, головні болі, запаморочення. Все це суттєво погіршило загальний стан здоров`я позивача. Через професійні захворювання, досить часто отримував та отримує амбулаторне та стаціонарне лікування. Позивач вимушений обмежувати себе в рухах, бо різкі рухи та трохи підвищена фізична активність одразу впливають на самопочуття. Саме на підприємстві відповідача позивач працював 17 років, виконував роботу в умовах впливу шкідливих факторів. Праця в шахті була важка, але він вимушений був працювати, оскільки оплата роботи підземного робітника задовольняла його потреби та основні потреби його сім`ї та давала право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку. Не зважаючи на свій стан, позивач зобов`язаний піклуватись про свою родину, але його можливості тепер обмежені, бо досить часто він сам потребує піклування з боку своїх близьких. Для організації свого життя йому доводиться докладати додаткових зусиль, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки, професійні хвороби позначились також на його здібностях. Все це викликає негативні емоції та переживання, суттєво позначається на психологічному стані позивача. Викладені обставини свідчать про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди за рахунок підприємства - відповідача, працюючи на якому, він отримав декілька професійних захворювань, які суттєво змінили його життя. 
Моральну шкоду, яка була завдана профзахворюваннями, внаслідок яких позивач втратив здоров`я, він оцінює в 180 000 грн, яку розрахував, виходячи з розміру його середньої заробітної плати за рік, яка складала 30 000 грн – 40 000 грн. 
З урахуванням викладеного просив, стягнути з ПрАт «Шахтоуправління «Покровське» на його користь моральну шкоду, заподіяну в результаті професійних захворювань, у розмірі 180 000 грн.
Рішенням Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь ОСОБА_1 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 90 000 грн. з утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» просить змінити рішення суду зменшивши розмір моральної шкоди, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, не застосування судової практики в аналогічних спорах.
В обґрунтування доводів скарги, зокрема зазначено, що поза увагою суду залишився той факт, що позивач протягом всього періоду роботи на підприємстві ніяких скарг щодо стану свого здоров`я не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив регулярно та за їх результатами його було визнано здоровим та придатним для роботи. Законодавством України допускається робота у шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес. Зі свого боку відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку, застосовуються засоби індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі.
Зважаючи на наявність у позивача декількох професійних захворювань, позивач протягом декількох років мав серйозні проблеми із здоров`ям, але перебуваючи на диспансерному обліку з хронічними хворобами продовжував працювати в шкідливих умовах, що, безумовно, і стало передумовою для розвитку в нього цих професійних захворювань, що на думку скаржника свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я.
Позивач при працевлаштуванні до відповідача знав про наявність в нього хронічних захворювань, усвідомлював, що під час роботи в шкідливих та небезпечних умовах дані хвороби будуть розвиватися, проте, під час проходження обов`язкового вступного медичного огляду приховав від адміністрації відповідача даний факт, оскільки за результатами проходження обов`язкових щорічних медичних оглядів був визнаний придатним до роботи.
Крім того, звернуто увагу суду, що згідно із висновком МСЕК, позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що є робочою. Тобто, позивач у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою права на працю не позбавлений. 
Також, вважають, що необхідно врахувати, що позивачу органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток, позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію. 
Вважають, що присуджена судом компенсація моральної шкоди в сумі 90 000 грн є занадто великою, порівняно із його моральними стражданнями.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи викладене, оскільки вказана справа є малозначною, то підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» (попередні найменування: ВАТ «Вугільна компанія «Шахта «Красноармійська-Західна № 1», ВАТ «Шахтоуправління «Покровське», Публічне акціонерне товариство «Шахтоуправління «Покровське») у період з 12 червня 2004 року по 11 червня 2017 року, а також у період з 05 липня 2017 року по 22 липня 2021 року, наказом № 872 кз від 06 серпня 2021 року він був звільнений з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, що підтверджується відомостями з трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 7-9). Отже, позивач працював на підприємстві відповідача більше 17 років.
Відповідно в Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10 січня 2022 року, затвердженого 11 січня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, ОСОБА_1 було встановлено професійне захворювання: хронічний бронхіт ІІ ст., в фазі затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.); хронічна радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії неповної ремісії з легкими статико-динамічними порушеннями та больовим синдромами. Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів – важкості праці та пилу фібро генної дії (а.с. 10-13).
З Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 106738 від 20 червня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: первинно всього 60% за профзахворюваннями з 20 червня 2022 року - безстроково, потреба у медичній та соціальній допомозі – медикаментозне лікування по профзахворюваннях та санкурлікування по профрадикулопатії, підстава – Акт огляду МСЕК № 426 (а.с. 14).
З Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 20 червня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська вбачається, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності безстроково, причина інвалідності – професійне захворювання , протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, робота у вимушеному положенні тіла (а.с. 15).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції встановивши факт отримання ОСОБА_1 професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності первинно в загальному розмірі 60%, та необхідність лікування, дійшов висновку, що професійні захворювання зумовили порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, сприяли змінам у способі життя, і таким чином позивачу завдано моральну шкоду. При визначенні суми відшкодування, судом враховано, що внаслідок отримання хронічного професійного захворювання позивач зазнав фізичний біль, хворобливі відчуття, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я, лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, втрату 60 % професійної працездатності – первинно, встановлення третьої групи інвалідності, що беззаперечно призвело до настання зміни у його життєвих і виробничих зв`язках. Тому, з урахуванням засад розумності, справедливості та об`єктивності, на переконання суду в рахунок відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 90 000 грн.
Апеляційний суд погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Частиною першої ст.237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснення, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
Виходячи з викладеного, надавши належну оцінку представленим у справі доказам, у їх сукупності, стягнувши компенсацію в сумі 90 000 грн, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.
Зазначений висновок відповідає встановленим обставинам та узгоджується з положеннями статей 153, 237-1 КЗпП України.
Висновок суду підтверджується, зокрема, Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10 січня 2022 року, згідно з п. 17 якого, хронічне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу виробничих факторів – важкості праці та пилу фібро генної дії.
Відповідач не оспорює факт перебування позивача в трудових відносинах.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що факт спричинення моральної шкоди доведено. Право на відшкодування моральної шкоди у позивача виникло з моменту встановлення стійкої втрати професійної працездатності, що підтверджується відповідними медичними документами. Висновком МСЕК, позивачу встановлено ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків, у зв`язку із чим заподіяння моральних страждань є доведеним.
Доводи скаржника про те, що законодавством України допускається робота у шкідливих або небезпечних умовах праці, якщо цього потребує технологічний процес, що відповідач завжди дотримувався покладеного на нього нормами законодавства обов`язку, застосовуються засоби , що індивідуального захисту, впроваджуються прогресивні технології з метою мінімізації впливу шкідливих факторів, з якими неминуче має справу кожен працівник гірничо-видобувної галузі, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача. Доказів на спростування наявності шкідливих факторів виробничого середовища та шкідливого впливу на здоров`я позивача відповідачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду не надані.
Доводи апеляційної скарги, що позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що є робочою, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями та травмою, права на працю позивач не позбавлений, що позивачу органом Фонду соціального страхування від нещасного випадку на виробництві були призначені страхові виплати у вигляді одноразової допомоги та щомісячних платежів, що компенсували йому втрачений заробіток, позивач не позбавлений засобів до існування та задоволення власних потреб, оскільки також отримує пенсію, не виключають моральних страждань позивача.
Крім того, забезпечення безпечних умов праці є обов`язком відповідача, а факт виникнення професійних захворювань у позивача у зв`язку із недосконалістю та шкідливістю виробничого процесу на підприємстві відповідача встановлений в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 10 січня 2022 року.
Звертаючись до суду, позивачем, зазначено обставини спричинення моральної шкоди внаслідок професійного захворювання, що обмежує його життєву активність та вимагають додаткових зусиль для організації життя, що для організації свого життя йому доводиться докладати додаткових зусиль, оскільки порушені його нормальні життєві зв`язки , професійні хвороби позначилися на його здібностях, що викликає в нього негативні емоції та переживання, суттєво позначаються на його психологічному стані.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції визначено виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості. 
У зв`язку з вищевикладеним, апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача, що розмір моральної шкоди є занадто великим.
Доводи відповідача стосовно приховування позивачем свого фактичного стану здоров`я є припущеннями, які не підтверджуються будь-якими доказами, а тому не беруться до уваги.
Посилання в скарзі, що судом першої інстанції не враховано висновки викладені у постановах, де в аналогічних ситуаціях розмір відшкодування був значено меншим, а саме від 19 жовтня 2022 року у справі № 619/1259/18 (втрата професійної працездатності позивача у загальному розмірі 20 % - 40 000 грн відшкодування моральної шкоди), від 07 вересня 2022 року у справі № 185/10591/21 (втрата професійної працездатності позивача 60% - 120 000 грн відшкодування моральної шкоди) є безпідставними, оскільки правильності висновків суду першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи та втрати позивачем 60 % професійної працездатності, не спростовують.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Підстав для скасування та зміни судового рішення не вбачається.
Також, відповідно до підпункту в пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Шахтоуправління «Покровське» – залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 08 травня 2023 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: