19.07.23
22-ц/812/806/23

МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 484/1048/23
Провадження № 22-ц/812/800/23
                № 22-ц/812/806/23

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Крамаренко Т.В., Тищук Н.О.,
із секретарем судового засідання – Андрієнко Л.Д.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Закревського В.І. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються. 
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на виконанні у Первомайському відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист № 2/484/1954/15, виданий 15.12.2015 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2015 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .        
Відповідно до довідки № 10144/5 від 17.02.2023 заборгованість за вказаним виконавчим провадженням станом на 01.02.2023 року відсутня.
В подальшому за заявою ОСОБА_2 Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_2 в розмірі частини всіх доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 23.01.2023 року до досягнення нею повноліття.
Таким чином, сумарний розмір стягнених з ОСОБА_3 на користь відповідачів на утримання дітей загалом складає 1/2 частку його заробітку.
Проаналізувавши положення ч.5 ст.183, ст. 192 СК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», правовий висновок, викладений Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13, зазначає, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
       Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).
       Таким чином, оскільки за рішеннями Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з нього стягуються аліменти на користь двох дітей, то вважає, що існують істотні та достатні підстави для зменшення визначених за рішеннями суду розмірів аліментів з 1/4 частини всіх доходів на 1/6 частини всіх доходів на кожну дитину.
       Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про зменшення розміру аліментів задоволено.
Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2015 року по справі №484/4400/15-ц на користь ОСОБА_1 на утримання дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.01.2023 року по справі №484/445/23 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до виконавчого листа, виданого 15 грудня 2015 року Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 грудня 2015 року у справі №484/4400/15, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягуються аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18.11.2015 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно довідки Первомайського відділу державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 17.02.2023р. №10144/5 заборгованість зі сплати аліментів за вказаним виконавчим документом станом на 01.02.2023 року відсутня.
Згідно судового наказу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2023 року по справі №484/445/23 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 23.01.2023 року та до досягнення нею повноліття.
Проаналізувавши положення ч. 1 ст. 192 СК України, п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", правові висновки, викладені ВСУ в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 та врахувавши зміст ст. ст. 181, 192 СК України, суд дійшов висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі.
Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Проаналізувавши зазначені обставини та положення закону, суд, дійшов висновку, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , у позивача, як у платника аліментів, змінилися умови, визначені ч. 1 ст. 192 СК України для зменшення розміру аліментів, а саме: змінився майновий стан, у порівнянні з його станом на момент ухвалення рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , оскільки наразі він сплачує аліменти на утримання ще однієї дитини від іншого шлюбу, що є підставою для зменшення розміру аліментів.
Крім того, розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей позивача від двох шлюбів, встановлений рішеннями двох судів в різний час за різних обставин є неоднаковим і сумарно перевищує розмір аліментів, встановлених ч. 5 ст. 183 СК України, на утримання двох дітей. 
Таким чином, суд вбачав суттєву зміну матеріального стану платника аліментів (позивача), в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення та судового наказу про стягнення з нього на користь відповідачів аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та на утримання ще доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, що, відповідно до положень ст. 192 СК України, що є підставою для зменшення розміру аліментів.
При цьому, визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією за законами України право дитини на належне повноцінне її утримання.
Разом з тим, на підставі викладеного, зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_7 з 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на 1/6 частину від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та на утримання доньки ОСОБА_5 з 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, на 1/6 частину від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на думку суду, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав всіх неповнолітніх дітей, на утримання яких позивач сплачує аліменти.
17 травня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів", яким внесені зміни до ч. 2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_8 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду від 25 травня 2023 року та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
В апеляційній скарзі зазначає, що позивач належним чином та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі і стану здоров`я. Більше того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що узгоджується з висновком, зазначеним у постанові ВСУ у справі № 565/2071/19 від 16.09.2020 року.
Таким чином, вважає, що судом не встановлено безперечних доказів того, що у позивача були і є підстави для зменшення розміру аліментів.
Від представника ОСОБА_2 також надійшла апеляційна скарга на вказане рішення суду, в якій просить змінити рішення суду від 25.05.2023 року, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову в частині зменшення стягнення аліментів з до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття, що стягуються з нього на підставі судового наказу Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.01.2023 року у справі №484/445/23 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно в розмірі 1/4 частині всіх його доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідно віку, починаючи з 23.01.2023 року та до досягнення нею повноліття.
Вважає, що розмір аліментів визначений судовим наказом є розумним та співмірним з мінімальним розміром аліментів на одну дитину, що визначений законом (ст. 161 ЦПК України) та слугуватиме якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому зменшення розміру стягуваних з позивача аліментів з підстав зміни його сімейного стану, а саме наявність іншої дитини, у зв`язку з чим змінився його майновий стан без встановлення підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі не є підставою для зміни розміру аліментів.
Питання щодо підстав для зменшення розміру аліментів неодноразово досліджувалось Верховним Судом за результатом чого був сформований висновок, викладений в постановах Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61- 1031св21), від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-702св19), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), згідно з яким відповідно до судового рішення розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні двох дітей, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямоване на належне забезпечення дитини, та суперечитиме її інтересам.
При ухваленні оспорюваного рішення суд не врахував вимоги п. 1 ч.3, п.п.3, 4, 6 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, оскільки рішення не містить мотивованої оцінки аргументів відповідачки щодо відсутності підстав для задоволення позову, які були викладені у відзиві; яким чином порушуються права позивача за захистом яких мало місце звернення до суду та чи взагалі було порушено будь-яке його право та в чому полягало таке порушення; мотиви неврахування правових висновків Верховного Суду, наведених у відзиві, та незастосування ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 3,18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року щодо приділення першочергової уваги інтересам дитини.
Також вказує, що судом першої інстанції не було досліджено та встановлено обставин погіршання майнового стану позивача, у зв`язку з наявністю іншої дитини від іншого шлюбу, не встановлено розмір доходів останнього та відсутність можливості сплачувати аліменти у визначеному судовим наказом розмірі. Рішення суду не містить інформації про встановлення таких обставин.
Навпаки, при ухваленні оспорюваного рішення судом було встановлено, що позивач не має заборгованості по аліментам, що підтверджує те, що він може сплачувати аліменти у розмірі встановленому судовим наказом, а отже виключає наявність такої підстави, як погіршення матеріального стану до тієї міри, при якій стягнення у визначеному судовим наказом розмірі буде порушувати його права. А відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Крім того, посилаючись на постанову Верховного Суду у справі №6-143цс13 від 05.02.2014 року, суд не врахував, що право на зміну способу аліментів закріплено за одержувачем аліментів, а платник аліментів обмежений у можливості змінити спосіб стягнення аліментів на утримання дитини.
Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2020 року у справі № 539/3532/18, в якій зазначено, що право вимагати зміну способу присудження аліментів належить виключно одержувачу аліментів, а не їх платнику. Платник аліментів може заявити вимогу про зміну способу аліментів, і така вимога підлягає задоволенню, якщо в судовому засіданні одержувач аліментів не заперечуватиме й повністю погодиться на зміну способу стягнення аліментів.
Помилковим є також посилання в рішенні суду як на підставу для зменшення розміру аліментів на те, що розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей позивача від двох шлюбів, встановлений рішенням двох судів в різний час за різних обставин є таким, що сумарно перевищує розмір аліментів, встановлених ч. 5 ст. 183 ЦПК України, оскільки зазначена норма права стосується звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, а наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист лише безспірних прав осіб. У Сімейному кодексі України не зазначені граничні розмірі аліментів в залежності від кількості дітей, а вказано лише, що такий розмір не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак така норма не означає, що розмір аліментів не може бути більшим за вказаний розмір. Крім того, зазначена норма встановлює право одного позивача на звернення до суду із позовом про стягнення аліментів на двох дітей, що суттєво відрізняється від обставин даної справи.
Не було враховано при ухваленні рішення судом також стан здоров`я дитини, який було підтверджено доказами, доданими відповідачкою до відзиву.
Відповідно частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, надаючи оцінку зібраним у справі доказам, визначаючи юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з тексту позовної заяви, з якою позивач звернувся до суду, він просив саме зменшити розмір аліментів визначених рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2015 року користь  ОСОБА_9  на утримання дитини - сина ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, та судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.01.2023 року на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дітьми повноліття, посилаючись на ст. 192 СК України.
Тобто, позивачем було чітко визначений предмет позову (спосіб захисту права, який він просить суд застосувати до відповідачки), а також викладені обставини, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, тобто підстави позову, які згідно зі ст. 175 ЦПК України суд не може змінити без згоди позивача.
Аналіз позовної заяви свідчить про те, що предметом позову у даній справі є зменшення розміру визначених рішенням суду та судовим наказом аліментів, а на положення ч.5 ст. 183 СК України, та на наявність у нього двох неповнолітніх дітей позивач посилався як на підстави позову.
В межах заявлених позовних вимог у даній справі, виходячи з предмету позову, суду слід було керуватися частиною першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно яких держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч.3 ст.181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. 
Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За положеннями ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 
Крім того, в наказному, тобто безспірному порядку, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч.5 ст.183 СК України).
В ч.1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. 
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив зменшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням суду на утримання сина ОСОБА_6 та за судовим наказом на утримання дочки ОСОБА_10 з 1/4 частини до 1/6 частини всіх видів заробітку боржника, посилаючись на наявність у нього на утриманні двох дітей, а також на те, що оскільки згідно ч.5 ст. 183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання двох дітей, має становити 1/3 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, то це є підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду та за судовим наказом до 1/6 ч.
Як убачається з матеріалів справи на час видачі Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області судового наказу від 30 січня 2023 року про стягнення з позивача на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частки від заробітку (доходу), у позивача вже був син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання якого він виплачував аліменти на підставі рішення суду від 02.12.2015р.
Зазначені обставини свідчать про те, що сімейний стан позивача по зрівнянні з тим, який був на час видачі Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області судового наказу від 30 січня 2023 року не змінився. 
Посилаючись на погіршання свого матеріального стану після видачі Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області судового наказу від 30 січня 2023 року, позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження того, який матеріальний стан(чи був він працевлаштований, який заробіток мав, чи були у нього інші доходи тощо) був у нього на час винесення судового наказу Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області судового наказу від 30 січня 2023 року, та яким він є на теперішній час.
 
Як на підставу зменшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_6 позивач посилався на погіршання свого матеріального стану після винесення рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2015 року у зв`язку зі стягненням з нього аліментів на утримання дочки ОСОБА_10 на підставі судового наказу від 30.01.2023р. Проте, належних та допустимих доказів на підтвердження того, який матеріальний стан(чи був він працевлаштований, який заробіток мав, чи були у нього інші доходи тощо) був у нього на час винесення рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2015 року та яким він є на теперішній час, позивач також не надав.
         Саме ж по собі народження у позивача другої дитини не є достатньою правовою підставою саме для зменшення розміру вже визначеного судовим рішенням розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_6 у порядку ст. 192 СК України без надання відповідних доказів зміни матеріального стану, погіршення чи поліпшення здоров`я позивача по зрівнянні з тим, які були до видачі судового рішення.
Інших належних та допустимих доказів зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення його здоров`я позивачем суду також надано не було. 
Відсутність у позивача заборгованості станом на 01.02.2023р. по виконанню рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2015 року свідчить про наявність у нього можливості утримувати, як сина  ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 , так і дочку ОСОБА_10 , яка народилася13 квітня 2017 року.
Аналіз зазначених обставин свідчить про те, що в межах заявлених позовних вимог та наданих суду доказів суд помилково дійшов висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру аліментів, як на утримання сина ОСОБА_6 , так і на утримання дочки ОСОБА_10 через суттєву на думку суду зміну матеріального стану платника аліментів в порівнянні з його матеріальним становищем на момент ухвалення рішення та судового наказу.
Помилковим є також посилання суду як на підставу для зменшення розміру аліментів на утримання дітей з до 1/6 частки заробітку (доходу) позивача на те, що розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей є неоднаковим та сумарно перевищує розмір аліментів, встановлених ч.5 ст. 183 СК України на утримання двох дітей, оскільки зазначена норма права регулює відносин саме при видачі судового наказу в безспірному порядку. 
У разі розгляду спору в позовному провадження, законодавець не визначає точних розмірів аліментів, які підлягають стягненню з одного із батьків на утримання дітей, а визначає тільки їх мінімальний розмір, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. При цьому мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст. 182 СК України). При визначенні ж конкретного розміру аліментів суд крім стану здоров`я та матеріального становища дитини та стану здоров`я і матеріальне становище платника аліментів, враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Приймаючи рішення у справі, апеляційний суд враховує також те, що згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Крім того, відповідно до положень ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ч.7 ст. 81 ЦПК України).
Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом (ч.1 ст. 84 ЦПК України). 
Отже, саме позивач повинен був довести обставини, які мають значення для вирішення спору за ст. 192 СК України, та надати відповідні докази, що позивачем зроблено не було. Ніяких клопотань з цього приводу ним також заявлено не було.
Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав та помилково дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 .
Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 Оскільки судом допущено порушення норм процесуального права  та неправильне застосування норм матеріального права наслідком чого стала невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_3 . 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,-
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити. 
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 за рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02.12.2015 року по справі №484/4400/15-ц на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття- відмовити.
У задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 за судовим наказом Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2023 року по справі №484/445/23 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття – відмовити.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складання її повного тексту до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді

Повний текст постанови складено 20 липня 2023 року