П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 400/12694/21	

Місце ухвалення рішення суду 1 інстанції:
м. Одеса;
Дата складання повного тексту рішення суду 1 інстанції:
04.05.2023 року;
Головуючий в 1 інстанції: Мороз А.О.

             П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
                          Головуючого судді – Єщенка О.В.
                           суддів                      – Крусяна А.В.
                                                            – Яковлєва О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 9 повних календарних років військової служби.
В обґрунтування позову зазначено, що у період з 30.09.2016 року по 16.11.2020 року позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та наказом від 16.11.2020 року №250 звільнений з військової служби.
На день звільнення вислуга років позивача складає: у календарному обчисленні 13 років 03 місяці 21 день; у пільговому обчисленні 00 років 07 місяців 14 днів, всього 13 років 11 місяців 05 днів.
Таким чином, позивач набув право на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої статті 15 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Оскільки виплату одноразової грошової допомоги прикордонний загін за це повний період служби не здійснив, позивач вимушений звернутись із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів в судовому порядку. 
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року адміністративний позов задоволено.
Суд визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 13 повних календарних років військової служби.
Зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову допомогу при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за недоплачені 9 повних календарних років військової служби.
Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у випадку звільнення військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, з військової служби за закінченням контракту такі військовослужбовці мають права на одноразову грошову допомогу за наявності вислуги 10 років і більше незалежно від способу її обчислення (у календарному обчисленні чи на пільгових умовах).
Розмір одноразової грошової допомоги для вказаної категорії військовослужбовців знаходиться в прямій залежності від кількості повних календарних років їх служби.
Враховуючи положення пункту 10 Постанови №393, а також те, що на попередній службі у Міністерстві внутрішніх справ грошова допомога позивачу не виплачувалась, суд першої інстанції визначив протиправною бездіяльність військової частини щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 13 повних календарних років служби та наявними правові підстави для зобов`язання відповідача здійснити донарахування позивачу грошової допомоги при звільнені в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за недоплачені 9 повних календарних років військової служби.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що із звільненням військовослужбовця з військової служби за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не виникають правові підстави для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Апелянт додає, що здійснення позивачу виплати одноразової грошової допомоги при звільненні (в оспорюваній частині) відбулось помилково, що, з огляду на правове регулювання спірних правовідносин, не підтверджує право позивача на таку виплату.
У визначений судом строк відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 не надходив.
Судом першої інстанції з`ясовано та як встановлено під час апеляційного розгляду, наказом ММУ УМВС від 22.07.2013 року №37 ОСОБА_1 був звільнений з органів МВС у запас за пунктом 63 «ж» (за власним бажанням) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України. Вислуга років позивача становила 07 років 07 місяців 10 днів.
Згідно Довідки Управління Міністерства внутрішніх справ України в Миколаївській області від 13.05.2021 року №Г-65/05/28/1-2021, одноразова грошова допомога при звільнені з УМВС позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
Відповідно до посвідчення Серії НОМЕР_2 позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2020 року №250 сержанта військової служби за контрактом ОСОБА_1 , командира відділення управління взводу управління 2-ї протитанкової артилерійської батареї протитанкового дивізіону, звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 12.10.2020 року №132-РС у запас за підпунктом «й» (які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», визначено таким, що справи та посаду здав і направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Миколаїв.
З 16.11.2020 року цим наказом позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 , з котлового забезпечення (виплата грошової компенсації замість обіду) з 16.11.2020 року у військовій частині НОМЕР_3 .
У наказі передбачено, що вислуга років позивача становить: 13 років 3 місяці 21 день.
Також, цим наказом передбачено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену абзацом 1 пункту 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», за 4 календарні роки календарної служби.
Не погоджуючись із виплатою відповідачем одноразової грошової допомоги при звільненні в межах 4 календарних років, посилаючись на неправомірність бездіяльності військової частини щодо здійснення виплати одноразової грошової допомоги за повні 13 років служби, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, визначено Законом України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII.
Частинами 1, 2 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII встановлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Військовослужбовцям при звільненні з військової служби за власним бажанням, через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, які мають вислугу 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Вказані положення Закону №2011-XII кореспондуються із приписами пунктів 2, 3 розділу ХХХІІ Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, згідно яких у разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років, одноразова грошова допомога у разі звільнення з військової служби виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги десять календарних років і більше.
Особам офіцерського складу, які проходять кадрову військову службу та звільняються зі служби за власним бажанням, іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються зі служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, визначених Переліком сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року №413, та мають вислугу десять календарних років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Таким чином, вищенаведеними положеннями статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII та пунктів 2, 3 розділу ХХХІІ Порядку від 07.06.2018 року №260 визначаються правові обставини, за яких військовослужбовцям при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога.
Ці правові обставини поставлені в залежність від підстав звільнення військовослужбовця з військової служби та необхідної кількості у військовослужбовця вислуги років.
Слід зазначити, що відповідно до підпункту «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII (в редакції, яка діяла на момент звільнення позивача з військової служби) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах:
під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації): які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду.
Вказана правова підстава для звільнення військовослужбовця з військової служби є самостійною та у Законі України від 20.12.1991 року №2011-XII і Порядку від 07.06.2018 року №260 не визначається як обставина, за наявності якої, окрім необхідної кількості вислуги років, військовослужбовцю при звільненні зі служби виплачується одноразова грошова допомога.
За таких обставин, колегія суддів не може погодитись із обґрунтованістю висновків суду першої інстанції про неправомірну недоплату військовою частиною позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 50% від місячного грошового забезпечення за 9 повних календарних років при звільненні за підпунктом «й» пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-XII та допущення відповідачем бездіяльності в цій частині.
Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права та обставинам справи, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до ст. 317 КАС України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у позові.
Відповідно до приписів ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 139, 308, 311, п. 2 ч. 1 ст. 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити.
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 04 травня 2023 року – скасувати.
Ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

         Головуючий-суддя:                                                               О.В. Єщенко  
         
         Судді:                                                                                       А.В. Крусян  
                                                                                                             
                                                                                                           О.В. Яковлєв