ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/5139/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року (головуючий суддя Кальник В.В.) 
у справі  №160/5139/23 
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,  Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 21.01.2023 № 050750002281;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи в Колгоспі «Родина» з 09.06.1980 по 06.06.1992, період роботи в МП «Автомобіліст» з 07.06.1992 по 12.07.2000, період проходження строкової військової служби з 26.04.1981 по 03.05.1983;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком згідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до заяви про призначення пенсії від 13.01.2023.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що загальний страховий стаж позивача, відповідно до записів його трудової книжки, складає 39 років 3 місяців 7 днів, вік звернення – 60 років, що, на думку позивача, достатньо для визначення права на пенсію відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте при зверненні 13.01.2023 із заявою про призначення пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області було протиправно відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю страхового стажу роботи. Позивач зауважив, що його трудова книжка містить записи про періоди роботи та не містить виправлень. 
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 від 21.01.2023 № 050750002281.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період роботи в Колгоспі «Родина» з 09.06.1980 по 06.06.1992, період роботи в МП «Автомобіліст» з 07.06.1992 по 12.07.2000, період проходження строкової військової служби з 26.04.1981 по 03.05.1983.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2023 про призначення пенсії за віком згідно  з ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»,  із урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Суд виходив з того, що страховий стаж, отриманий до впровадження системи персоніфікованого обліку, обчислюється на підставі документів згідно законодавства, що діяло до набрання чинності    Закону від 09.07.2003 № 1058-IV. Основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, при цьому відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, неповністю зазначення дати народження позивача на трудовій книжці, неточність записів про звільнення, відсутність печатки підприємства не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з страхового стажу позивача. Також  суд першої інстанції зазначив, що Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не надало суду доказів того, що в трудовій книжці позивача містяться неправильні чи неточні записи про оскаржувані періоди роботи.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник наводить обставини, що стали підставою для прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Відповідач наполягає на правомірності такого рішення, оскільки на першій сторінці трудової книжки НОМЕР_1 не повністю зазначена дата народження позивача, крім того період роботи з 09.06.1980 по 06.06.1992 в колгоспі не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства; не зарахований період навчання з 21.09.1992 по 05.12.1992 згідно з свідоцтвом від 16.12.1992 № НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації; період строкової військової служби з 26.04.1981 по 03.05.1983 згідно з військовим квитком від 23.04.1981 № НОМЕР_3 , оскільки дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 виправлена та не відповідає паспортним даним - 22.01.1963. Відповідач  вважає, що відповідно до поданих документів та індивідуальних відомостей про застраховану особу, страховий стаж позивача становить 17 років 01 місяць 28 днів, що не достатньо для призначення пенсії.
Представники сторін в судове засідання не з`явились, про час і місце судового засідання сторони повідомлені судом належним чином. 
Від відповідача-1 – Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надійшла письмова заява про розгляд справи без участі його представника. 
Відповідно до ч.2 ст. 313 КАС України   неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами (ст.311 КАС України).
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості в цій частині. 
Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому  судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 13.01.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
До заяви про призначення пенсії позивач надав, зокрема, трудову книжку НОМЕР_1 від 29.07.1980, довідку про надання архівних довідок на підставі документів з кадрових питань (особового складу) №07-03/19-Д від 19.12.2022, видану трудовим архівом комунальної установи «Великоновосілківський об`єднаний трудовий архів».
Заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
За наслідками розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийнято рішення № 050750002281 від 21.01.2023 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком згідно з ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, про що позивача повідомлено листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №0400-010226-8/11938 від 27.01.2023.
Як вбачається зі спірного  рішення пенсійного органу до страхового стажу позивача  не враховано періоди:
          - з 07.06.1992 по 12.07.2000 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки на першій сторінці трудової книжки неповністю зазначена дата народження, крім того період роботи з 09.06.1980 по 06.06.1992 в колгоспі не завірений підписом відповідальної особи та печаткою підприємства;
          - з 21.09.1992 по 05.12.1992 період навчання згідно з свідоцтвом від 16.12.1992 № НОМЕР_2 , оскільки відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;
          - з 26.04.1981 по 03.05.1983 період строкової військової служби згідно з військовим квитком від 23.04.1981 № НОМЕР_3 , оскільки дата народження ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) виправлена та не відповідає паспортним даним (22.01.1963).
Пенсійним органом зазначено, що для зарахування до страхового стажу періодів роботи згідно з трудовою книжкою від 10.06.1980 - необхідно надати уточнюючі довідки про періоди роботи, видані на підставі первинних документів за час виконання роботи або внести зміни відповідно до Інструкції від 29.07.1993 №58; період роботи з 09.06.1980 по 06.06.1992 - необхідно надати уточнюючу довідку про членство в колгоспі та фактичну тривалість і встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві, видану на підставі первинних документів за час виконання роботи та довідку про реорганізацію підприємства; період навчання з 21.09.1992 по 05.12.1992 – необхідно надати уточнюючу довідку про період навчання з інформацією про присвоєння кваліфікації; період військової служби з 26.04.1981 по 03.05.1983 – необхідно надати уточнюючу довідку про період проходження строкової військової служби на підставі облікових документів. 
Не погоджуючись з відмовою відповідача у зарахуванні відповідних періодів роботи з 09.06.1980 по 06.06.1992, з 07.06.1992 по 12.07.2000 та військової служби з 26.04.1981 по 03.05.1983 до страхового стажу, позивач звернувся з позовом до суду.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, апеляційний суд, переглядаючи судове рішення у відповідності до вимог ст.308 КАС України, погоджується з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Якщо сума сплачених за відповідний місяць страхових внесків є меншою, ніж мінімальний страховий внесок, цей період зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови здійснення в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду, відповідної доплати до суми страхових внесків таким чином, щоб загальна сума сплачених коштів за відповідний місяць була не меншою, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 4 ст. 24 Закону № 1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року. До 01 січня 2004 року стаж вимірювався періодом роботи (трудовий стаж).
Отже, до 01 січня 2004 року трудовий стаж (періоди офіційної роботи, які підтверджені записами в трудовій книжці) автоматично зараховується як страховий стаж.
Відповідно до ст. 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового: з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років.
Види трудової діяльності, що зараховуються до стражу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначені ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Частина 3 ст. 56 Закону № 1788-ХІІ передбачає, що до стажу роботи зараховується також:
а) будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;
в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;
д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно п.2 постанови Ради Міністрів СРСР  від 21 квітня 1975 року  №310 «Про трудові книжки колгоспників» (була чинна на час внесення спірних записів до трудової книжки позивача) трудова книжка колгоспника являється основним документом про трудову діяльність членів колгоспу.
Відповідно до пунктів 5, 6 Постанови №310 до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.
Пунктом 13 Постанови №310 передбачено, що відповідальність за своєчасне і правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання і видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа.
Разом з цим, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Згідно з п. 1, 3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, трудова книжка є основним документом, що  підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей саме про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
У спірний період роботи позивача порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162, положення якої діяли до 29.07.1993, а з 29.07.1993 -  Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58.
Відповідно до п.2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться зокрема, відомості, про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу: прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (распорядження), а при звільненні - в день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) п.2.3 Інструкції № 162.
Відповідно до п.4.1 Інструкції № 162 при звільненні робочого або службовця всі записи про роботу, внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пунктів 1.1, 2.1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки і вкладиші до них заповнюються у відповідних розділах українською і російською мовами.
За змістом пункту 2.2 Інструкції №58 до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Відповідно до п. 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
В даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, записи  трудової  книжки колгоспника НОМЕР_1 від 10.06.1980 позивача свідчать про період його роботи:
у колгоспі «Родина»: з 09.06.1980   по 06.06.1992:
в МП «Автомобіліст» Донецької області: з 07.06.1992 по 12.07.2000  водієм.
З 26.04.1981 по 03.05.1983  -  проходив строкову військову службу.
При цьому згідно записів трудової книжки, відповідно до протоколу № 12 від 09.06.1980 позивача прийнято у члени колгоспу «Родина» Великоновосілківського району   Донецької області, 06.06.1992 - звільнено за власним бажанням відповідно до протоколу №11 від 09.06.1992. 
Щодо вихододнів, трудової участі в громадському господарстві,  трудова книжка позивача містить інформацію про прийнятий колгоспом трудовий мінімум участі в громадському господарстві, а також про фактичне виконання позивачем річного мінімуму трудової участі, які внесені до трудової книжки на підставі особового рахунку.
Записи про вихід із членів колгоспу 06.06.1992 та звільнення з МП «Автомобіліст» 12.07.2000   (наказ № 6 від 12.07.2000)   засвідчені печатками колгоспу «Родина» та МП «Автомобіліст», відповідно.
Отже, зазначені записи про періоди роботи позивача містять всі необхідні дані, відповідають вимогам наведених вище Інструкцій  №162 та №58, зокрема, завірені відбитком печатки; виконані послідовно (дати вчинення записів про прийняття на роботу узгоджуються із датами записів при звільнення з попередніх місць роботи), не місять суперечливих відомостей про періоди роботи та узгоджуються між собою.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що вказані періоди роботи належним чином підтверджені відомостями трудової книжки, відповідачем  не спростовані. 
Виявлені відповідачем - 2 недоліки в заповненні титульної сторінки трудової книжки не є такими, що виключають можливість зарахування відповідного періоду роботи до страхового стажу позивачки. При цьому відповідач-2 не ставить під сумнів достовірність записів, внесених до трудової книжки позивача, а вказує на окремий недолік під час заповнення трудової книжки.
З цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне також зазначити, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідних періодів роботи до страхового стажу, оскільки визначальним для вирішення питання про призначення пенсії є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР від 06.09.1973 №656 «Про трудові книжки працівників та службовців» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи,  організації.
Вказане дає підстави для висновку, що власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи,  яка звернулася за пенсією а отже, й не може впливати на її особисті права, а відтак  недотримання роботодавцем усіх вимог при заповненні трудової книжки, не може бути беззаперечною підставою для відмови в призначенні пенсії, особи, яка звернулася за такою. 
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові  від 06.02.2018 у справі №  677/277/17.
Також суд апеляційної інстанції вважає прийнятним посилання суду першої інстанції на правові висновки, викладені в  постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі №127/9055/17, що наявність сумнівів у відповідача відповідно до зазначеного законодавства, може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.
Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що трудова книжка позивача є достатньою підставою для підтвердження стажу роботи для призначення пенсії та не потребує підтвердження додатковими документами, а не зарахування спірного періоду до страхового стажу позивача за наведених пенсійним органом обставин  є протиправним.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду служби в армії з  26.04.1981 по 03.05.1983 з причини виправлення у військовому квитку дати народження позивача, суд апеляційної інстанції також погоджується з судом першої інстанції.
Згідно з абз. 2 п. 1  ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII,  час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною четвертою  статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV  передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим  Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Як вказано вище, пунктом «в» частини третьої  статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується військова служба.
Відповідно до п.6 Порядку підтвердження наявності трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту,  служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_4 від 23.04.1981, який виданий ім`я ОСОБА_1 , позивач проходив строкову військову службу з 26.04.1981 по 03.05.1983. Запис про проходження строкової служби містить також і трудова книжка позивача.
Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за №1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно з п.4.2 Порядку №22-1 в редакції на час звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії від 13.01.2023, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб, зокрема, ідентифікує заявника (його представника); реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до  частини третьої  статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом  2.28  розділу II цього Порядку; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п.4.7 цього ж Порядку право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Виходячи з наведеного, реалізація права особи на призначення пенсії здійснюється у встановленому національним законодавством порядку, згідно якому прийняття пенсійним органом певного рішення залежить від результатів розгляду поданих заявником документів в їх сукупності.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що в спірному випадку відповідач - 2 не дотримався вимог п.4.2 Порядку №22-1 і поклав виявлені ним розбіжності у відомостях про позивача (дата народження) в поданому військовому квитку та його паспорті в основу спірного рішення про відмову в призначенні пенсії. При цьому ані при прийнятті від позивача заяви від 13.01.2023 та доданих до неї документів, ані при прийнятті рішення від 21.01.2023 № 050750002281 у відповідача-2 не виникало сумнівів щодо належності військового квитка  серії НОМЕР_4 від 23.04.1981 саме позивачу. Крім того, пенсійним органом не обґрунтовано, яким чином вказана ним розбіжність впливає на обчислення страхового стажу позивача, враховуючи, окрім іншого, що час військової служби припадає на період його членства в колгоспі «Родина», що підтверджено записами трудової книжки позивача. 
Наведене вище свідчить, що прийняте пенсійним органом рішення від 21.01.2023 № 050750002281 не відповідає критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.2 КАС України), у зв`язку з чим є протиправним і підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи повно дослідив обставини, які мають значення для справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.  
Керуючись ст.ст. 310, 315, 316, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.  
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 травня 2023 року у справі №160/5139/23 залишити без змін.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко