ПОСТАНОВА 
Іменем України

19 липня 2023 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/2994/22
провадження № 22-ц/4809/616/23 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Олександрійська міська рада Кіровоградської області, 
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу  за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2023 року у складі судді Подоляк Я. М. і

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2022 року Олександрійська міська рада Кіровоградської області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 та просила стягнути на свою користь безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 43 601 грн 19 коп.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач, набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, належним чином не оформила правовідносини щодо користування земельною ділянкою, договір оренди не уклала, орендні платежі за володіння та користування земельною ділянкою не сплачувала. 
За таких обставин, Олександрійська міська рада вважала, що ОСОБА_1 зберегла без достатньої на те правової підстави кошти в розмірі орендної плати за користування земельною ділянкою, що перебуває у комунальній власності, а тому звернулась до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2023 рокупозовні вимоги Олександрійської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі 43 601 грн 19 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради витрати по оплаті судового збору в розмірі 2 481 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, ОСОБА_1 як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника вказаної ділянки зберегла у себе кошти, які мала заплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки - Олександрійській міській раді, на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішеня Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, так як прийняте на підставі неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального та матеріального права, наданням безпідставним переваг незаконним доказам позивача та повним ігноруванням доказам відповідача.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:11:402:0007 за 2020 рік в матеріалах справи відсутній та позивачем не надавався, а нормативна грошова оцінка за 2020 рік проіндексована у зворотньому порядку.
Нормативно грошову оцінку спірної земельної ділянки за 2021 рік визначено не у відповідності до нормативно-правових аків з нормативної грошової оцінки земель.
Із змісту позовної заяви не зрозуміло хто визначав розмір збитків, адже усталеною була практика дій Олександрійської міської ради перед зверненням до суду з позовом на засіданні комісії міської ради визначати розмір збитків, завданих зволіканням землекористувачів оформляти права на земельні ділянки під об`єктами нерухомого майна.
Висновок суду першої інстанції про те, що відбулась заміна сторони договору оренди земельної ділянки від 13 квітня 2006 року є помилковим, адже вказаний договір був припинений рішенням Олександрійської міської ради № 1448 від 15 серпня 2014 року.
Позивач не надав доказів виробництва на земельній ділянці, проте, для розрахунку застосував ставку орендної плати як для виробничих потреб за 2020-2021 роки, а за 2022 рік застосовує ставку орендної плати для земель обслуговування швидкомонтуємої будівлі.
Вказані з метою досудового врегулювання спору позивачем листи наділані на адресу ОСОБА_1 , остання не отримувала.
Відповідач не може використовувати під належною її будівлею земельну ділянку категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, так як не займається підприємницькою діяльністю, а з іншої сторони не може змінити цільове призначення, так як це не відповідає Генеральному плану міста.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від Олександрійської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 43 601,19 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2023 становить 268 400 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 є власником об`єкта нерухомого майна, а саме: швидкомонтуєма будівля, загальною площею 344,1 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі договору купівлі-продажу від 27.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Приходько О.М. ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 прийняла швидкомонтуєму будівлю, загальною площею 344,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
З пункту 1.3. умов вказаного договору купівлі-продажу вбачається, що згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-3500641882013, виданого Управлінням Держземагенства в Олександрійському районі 12.11.2013 р. швидкомонтуєма будівля розташована на земельній ділянці площею 0,1923 га, для обслуговування швидкомонтуємої будівлі, кадастровий номер 3510300000:11:402:0007, яка перебуває у комунальній влсності.
12.11.2013 проведено державну реєстрацію земельної ділянки, загальною площею 0,1923 га, кадастровий номер 3510300000:11:402:0007, цільове призначення 12.04, місце розташування — АДРЕСА_1 , форма власності — комунальна.
З метою досудового врегулювання спору 30.09.2021 Олександрійською міською радою відповідачу листом № 500/10/06/1 та листом № 499/10/06/1 надсилалось звернення про необхідність в місячний термін звернутися до Олександрійської міської ради з заявою про надання в оренду земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:11:402:0007, яка розташована по АДРЕСА_1 .
Відповіді на вище вказані листи Олександрійська міська рада не отримала, будь-яких дій, направлених на укладання договору оренди земельної ділянки, загальною площею 0,1923 га, кадастровий номер 3510300000:11:402:0007, яка розташована по АДРЕСА_1 , відповідач не вчинив.
Нормативно грошова оцінка земельної ділянки, загальною площею 0,1923 га, кадастровий номер 3510300000:11:402:0007 в 2021 році за адресою: АДРЕСА_1 , становить 556 610,84 грн.
Значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель із земельних ділянок за 2020 рік становить 1,0.
Нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:11:402:0007 станом на 2022 рік, становить 306 135,96 грн.
Пунктом 1.2 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 30 квітня 2010 року № 1454 «Про визначення ставок орендної плати за користування земельними ділянками на території міста Олександрії» встановлено, що за земельні ділянки, передані для виробничих потреб юридичних та фізичних осіб встановлюється ставка у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.09.2021, земельна ділянка площею 0,1923 га, кадастровий номер 3510300000:11:402:0007 за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 12.04 «Для обслуговування швидкомонтуємої будівлі».
Рішенням Олександрійської міської ради від 07 липня 2021 року № 221 «Про місцеві податки і збори», яке введено в дію з 01.01.2022, в таблиці 5 «Ставки орендної плати за земельні ділянки комунальної форми власності на території Олександрійської територіальної громади» визначено, що ставка податку (орендної плати) за земельні ділянки з цільовим призначенням 12.04 «Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства» встановлюється у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є: а) громадяни та юридичні особи – на землі приватної власності; б) територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, – на землі комунальної власності; в) держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, – на землі державної власності.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
У главах 82 і 83 ЦК України визначено, що для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних – приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Водночас для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути лише майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість цього майна.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20 вересня 2018 року в справі № 925/230/17 (провадження № 12-188гс18).
Правові підстави користування земельною ділянкою комунальної власності за змістом глави 15 ЗК України реалізується через право постійного користування або право оренди. 
Частиною першою статті 93 і статтею 125 ЗК України передбачено, що право оренди земельної ділянки – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).
Принцип платного використання землі також передбачено статтею 206 ЗК України, за змістом якої використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю – обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 4 Податкового кодексу України (далі – ПК України), тут і далі – у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності – обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Отже, законодавець розмежовує поняття «земельний податок» та «орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності» залежно від правових підстав передання прав землекористування такими ділянками.
Водночас згідно зі статтями 122–124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Особи, які отримують земельну ділянку комунальної власності в користування за договором оренди (договором купівлі-продажу права оренди), зобов`язані сплачувати за неї орендну плату. Орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди, як це передбачено частиною першою статті 21 Закону України «Про оренду землі».
Водночас ЗК України регламентує перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Відповідно до частин першої, другої статті 120 цього Кодексу (у редакції, чинній на час набуття відповідачем права власності на нежитлові будівлі, розташовані на спірній земельній ділянці) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року в справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомий ще за часів ОСОБА_3 (лат. superficies solo cedit – збудоване приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація – будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15 грудня 2021 року в справі № 924/856/20.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що після набуття права власності на нежитлові приміщення у відповідача могло б виникнути право користування земельною ділянкою, на якій розташовані відповідні приміщення.
Незважаючи на те, що нежитлові приміщення не можуть бути відокремлені від земельних ділянок, на яких вони розташовані, вказаними положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, ураховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, особа яка придбала такий об`єкт стає фактичним користувачем тієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розташований, а відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформлення прав на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року в справі № 629/4628/16 (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року в справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 13 лютого 2019 року в справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року в справі № 912/1188/17, від 21 січня 2019 року в справі № 902/794/17, від 04 лютого 2019 року в справі № 922/3409/17, від 12 березня 2019 року в справі № 916/2948/17, від 16 листопада 2022 року в справі № 922/519/20.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути такі кошти власникові земельної ділянки на підставі положень частини першої статті 1212 ЦК України.
Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку, що із дня набуття права власності на об`єкт нерухомого майна власник цього майна стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, а тому саме із цієї дати у власника об`єкта нерухомого майна виникає обов`язок сплати за користування земельною ділянкою, на якій таке майно розташовано. При цьому до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, такі кошти є безпідставно збереженими.
Безпідставне набуття відповідачем спірної земельної ділянки у зазначений у позові період не є результатом протиправного діяння, а є наслідком законних дій, а саме набуття відповідачем у власність будівель, які безпосередньо пов`язані із земельною ділянкою.
Схожий за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 червня 2023 року у справі № 726/349/21 (провадження № 61-18143св21). 
Звертаючись до суду із вказаним позовом, Олександрійська міська рада Кіровоградської області вказувала, що в період з 01.01.2020 по 31.08.2022 ОСОБА_1 використовувала земельну ділянку без правовстановлюючих документів, орендну плату
не сплачувала, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення належного їй нерухомого майна.
Матеріалами справи підтверджується, згідно копії договору купівлі-продажу від 27.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Олександрійського міського нотаріального округу Кіровоградської області Приходько О.М., вбачається що ОСОБА_2 – продавець передала, а ОСОБА_1 -покупець прийняла швидкомонтуєму будівлю, загальною площею 344,1 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13).
Згідно пункту 1.3. умов вказаного договору купівлі-продажу швидкомонтуєма будівля розташована на земельній ділянці площей 0,1923 га, для обслуговування швидкомонтуємої будівлі, кадастровий номер 3510300000:11:402:0007, яка перебуває у комунальній власності.
Таким чином, ОСОБА_1 використовує земельну ділянку, площею 0,1923 га кадастровий номер 3510300000:11:402:0007, по АДРЕСА_1 для експлуатації та обслуговування швидкомонтуємої будівлі, загальною площею 344,1 кв.м., право власності на яку зареєстровано за нею.
Разом із цим, договору оренди укладено не було, а тому відповідач з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, використовує спірну земельну ділянку без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав відповідно до статті 125 ЗК України.
Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення із власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою,
на якій цей об`єкт розміщено.
З огляду на викладене, відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберегла у себе кошти, які мала сплатити за користування нею, зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.10.2021 № 176/359-21, виданого відділом №1 Управління в Олександрійському районі Головного управління Держгеокадаструу Кіровоградській області нормативно грошова оцінка земельної ділянки, загальною площею 0,1923 га, кадастровий номер 3510300000:11:402:0007 за адресою: АДРЕСА_1 , становить 556 610,84 грн.
Листом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру № 22-28-0.222-171/2-21 від 06.01.2021 повідомлено, що значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель із земельних ділянок за 2020 рік становить 1,0.
Тобто, нормативно грошова оцінка земельної ділянки загальною площею 0,1923 га, кадастровий номер 3510300000:11:402:0007 за адресою - АДРЕСА_1 як в 2020, так і в 2021 була однаковою, тобто, 556 610,84 грн.
Згідно Витягу із технічної документації з нормативно грошової оцінки земельної ділянки від 15.08.2022 № 10931/295-22, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 3510300000:11:402:0007 станом на 2022 рік, становить 306 135,96 грн.
Вказані докази суд вважає належними, допустими та такими що підтверджують розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що перебуває у користуванні відповідача, за спірний період, а тому безпідставними та необґрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що нормативно грошову оцінку земельної ділянки за 2021 рік визначено не у відповідності до нормативно-правових аків.
Згідго пункту 1.2 додатку до рішення Олександрійської міської ради від 30 квітня 2010 року № 1454 «Про визначення ставок орендної плати за користування земельними ділянками на території міста Олександрії», якого встановлено, що за земельні ділянки, передані для виробничих потреб юридичних та фізичних осіб встановлюється ставка у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно з рішенням Олександрійської міської ради від 07 липня 2021 року № 221 «Про місцеві податки і збори», яке введено в дію з 01.01.2022, в таблиці 5 «Ставки орендної плати за земельні ділянки комунальної форми власності на території Олександрійської територіальної громади» визначено, що ставка податку (орендної плати) за земельні ділянки з цільовим призначенням 12.04 «Для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства» встановлюється у розмірі 5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 23.09.2021, земельна ділянка площею 0,1923 га, кадастровий номер 3510300000:11:402:0007 за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: 12.04 «Для обслуговування швидкомонтуємої будівлі».
Наведений в позовній заяві позивачем розрахунок заборгованості, яка становить 43 601,19 грн (556610,84*3%+556610,84*3%+306135,96*5%) підтверджується наявними в матеріалах справи належними доказами та є обґрунтованим.
Разом із цим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спростування відповідачем, наданого позивачем розрахунку недоотриманого доходу.
Встановивши, що відповідач як власник об`єкта нерухомого майна, зокрема, у період з 01 січня 2020 року до 31 грудня 2022 року користувалася земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, за відсутності оформленого згідно з вимогами чинного законодавства права користування нею, не сплачуючи коштів за її використання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь Олександрійської міської ради 43 601,19 грн.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76–81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є доводи апеляційної скарги про те, що Олександрійська міська рада перед зверненням до суду з позовом повинна була на засіданні комісії міської ради визначати розмір збитків, завданих зволіканням землекористувачів оформляти права на земельні ділянки під об`єктами нерухомого майна, з огляду на те, що предметом позовних вимог є не стягнення збитків, а стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в порядку ст. 1212 ЦК України.
Твердження відповідача про те, що, надіслані з метою досудового врегулювання спору позивачем листи на адресу ОСОБА_1 , остання не отримувала, не можуть бути прийняті судом, оскільки вказаний факт не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати кошти за користування земельною ділянкою.
Не заслуговують на увагу суду посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що відбулась заміна сторони договору оренди земельної ділянки від 13 квітня 2006 року, адже суд першої інстанції у своєму рішенні зазначав, що внаслідок набуття права власності на нежитлову будівлю на сформованій земельній ділянці відбулась заміна сторони у земельних правовідносинах, що не є тотожним.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не може використовувати під належною її будівлею земельну ділянку категорії земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення, так як не займається підприємницькою діяльністю, не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не спростовують доводів позивача про фактичне користування ОСОБА_1 земельною ділянкою та не звільняють відповідача від обов`язку слати земельного податку щодо земельної ділянки.
Виходячи із принципів диспозитивності у цивільному процесі
та встановлених обставин у справі, суд вважає зазначені відповідачкою доводи апеляційної скарги необґрунтованими ураховуючи, що відповідачкою не спростовані докази, надані позивачем щодо розміру фактичного користування відповідачкою земельною ділянкою у спірний період та про обґрунтованість наведеного позивачем розрахунку неотриманого доходу від фактичного користування відповідачем указаною земельною ділянкою.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 лютого 2023 рокубез змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя                                 С. І. Мурашко 

Судді                  С. М. Єгорова

               О. І. Чельник