ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 вересня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 201/4355/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення  Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року (головуючий суддя Демидова С.О.)
у справі  №201/4355/23
за позовом   ОСОБА_1 
до  Інспекції з питань контролю паркування Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради
про визнання протиправною та скасування постанови, визнання протиправними та неправомірними дій, стягнення матеріальної шкоди, - 

ВСТАНОВИВ:

10.04.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Інспекції з питань контролю паркування Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради, в якому просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову, складену інспектором з питань контролю паркування Дніпровської міської ради Булах Світланою Вячеславівною, про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), серії ІД №01161204 від 31.03.2023;
-  визнати протиправними та неправомірними дії інспектора з питань контролю паркування Дніпровської міської ради Булах Світлани Вячеславівни щодо винесення постанови ІД №1161204 про накладення адміністративного стягнення та складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу;
- стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради матеріальну шкоду у вигляді сплаченого штрафу за паркування в сумі 347,00 грн. на користь ОСОБА_1 ;
- стягнути з Комунального підприємства «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради матеріальну шкоду у розмірі 2154,00 грн. за евакуацію автомобіля HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 та 147,00 грн. за його зберігання на штраф майданчику, які були мною сплачені у межах адміністративного правопорушення, на користь ОСОБА_1 .
Позові вимоги обґрунтовані неправомірністю притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.3  ст.122 КУпАП  у зв`язку з відсутністю події та складу правопорушення. Позивачка зазначає, що транспортний засіб позивачки був зупинений не на проїжджій частині, а на тротуарі таким чином, що припаркований автомобіль не створював перешкод дорожньому руху та не становив загрозу для безпеки руху. Також позивачка звертала увагу на те, що дії інспектора з паркування не відповідали нормам діючого законодавства 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.06.2023 в задоволенні позову відмовлено. Суд виходив з того, що в даному випадку позивачка оскаржує не постанову про накладення адміністративного стягнення, а повідомлення про притягнення до адміністративної  відповідальності серії ІД № 01161204 від 31.03.2023, тоді як постанова про накладення адміністративного стягнення серії ІДІ№ 00330142 винесена інспектором 07.04.2023. Повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності є документом, який фіксує факт дотримання правил зупинки, стоянки та паркування і є носієм доказової інформації про виявлені порушення, тобто не є актом індивідуальної  дії у розумінні ч.1 ст.19 КАС України. Дії службової особи щодо складення такого документу та включення до  нього певних висновків не породжують обов`язкових юридичних наслідків, що не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для позивачки.   
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Скаржниця зазначає, що суд першої інстанції порушив права позивачки ще на стадії відкриття провадження у справі та позбавив можливості уточнити позовні вимоги, залишив поза увагою заяву про витребування доказів і не направив на адресу позивачки жодного процесуального документу. Також позивачка вказує, що суд припустився надмірного формалізму при розгляді справи, не з`ясувавши, що позивачка звернулась із позовом саме про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення і просила суд витребувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ІД № 1161204 до повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки сама постанова про накладення адміністративного стягнення позивачці вручена не була, поштою також не отримана. На момент подання позовної заяви іншої інформації щодо номеру та серії постанови позивачка не мала. Так як номер повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності відноситься до відповідної  постанови про накладення адміністративного стягнення, суд міг зробити висновки та ідентифікувати постанову, отриману від відповідача разом із відзивом. Окрім того, скаржниця вважає, що суд не з`ясував обставини справи та не надав оцінку доводам позивачки, що у спірному випадку мало місце зупинка легкового транспортного засобу на краю тротуару, де для руху пішоходів залишалося щонайменше 2 метри, як це передбачено пп. «в»  п. 15.10 ПДР. Також, всупереч приписам п.7 постанови Кабінету Міністрів України №990 від 14.11.2018 відповідач не повинен був здійснювати евакуацію транспортного засобу, оскільки позивачка була присутня на місті евакуації та мала змогу усунути у максимально короткий строк правопорушення (якщо б воно мало місце), а тому евакуація автомобіля не могла бути здійснена.
Відповідач-1 подав письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на необґрунтованість доводів скаржниці, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Відповідач-1 вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо причин відмови у задоволенні позову через неправильно визначений предмет спору, оскільки отримавши відзив на позов, до якого була додана копія постанови про накладення адміністративного стягнення, позивачка не скористалась своїм правом змінити предмет позову або подати уточнену позовну заяву. По суті виявленого порушення відповідач-1 зазначає, що інспектором з паркування зроблено фотофіксацію обставин порушення правил паркування, в тому числі місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомого об`єкта, з   чого вбачається, що транспортний засіб розташований безпосередньо на тротуарі, де він створює перешкоду для руху пішоходів. Отже, в оскаржуваній постанові засвідчено, що позивачкою порушено   вимоги пп. «д» п.15.10 ПДР.
Відповідач-2 також подав відзив на апеляційну скаргу, згідно  якому вважає, що  не є належним відповідачем, оскільки підприємство не є суб`єктом  владних повноважень, здійснює на договірних засадах господарську діяльність з доставлення транспортних засобів на спеціальний майданчик у межах міста.
Позивачка подала письмову відповідь на відзив відповідача-1, вважаючи, що викладені відповідачем-1 факти не відповідають дійсності, зокрема, щодо направлення їй разом з відзивом на позов копії постанови про адміністративне стягнення. Окрім того, позивачка завертає увагу, що суд першої інстанції проігнорував всі позовні вимоги, окрім оскарження постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Решті вимог позивача (щодо оскарження дій відповідачів) суд першої інстанції не дав оцінки, адже, як зазначає позивачка, вимоги, викладені в позовній заяві, хоч і пов`язані подією, але мають різне правове підґрунтя.  Позивачка оскаржує окремо від постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, незаконність евакуації транспортного засобу саме з причин відсутності підстав для цього. 
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи, повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серія ІД01161204 від 31.03.2023 інспектор з питань контролю паркування Дніпровської міської ради повідомив ОСОБА_1 (позивачка) про притягнення її до адміністративної відповідальності, яка передбачена ч.3  ст.122 КУпАП,  за порушення п.15.1 Правил дорожнього руху  та про винесення постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу (а.с.12).
Згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ№00330142 від 07 квітня 2023 року до повідомлення серія ІД №01161204 ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 122 КУпАП та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу з тих підстав, що 31.03.2023 о 15 год. 45 хв., транспортним засобом HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,  здійснено стоянку в районі будинку, що знаходиться за адресою м.Дніпро Успенська площа, 14, чим порушено вимоги  підпункту «д» пункту  15.10  розділу 15 ПДР.
В означеній постанові вказано про здійснення фотозйомки за допомогою технічного засобу LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K 80V2.
До постанови доданий акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 31.03.2023 № 1852, згідно якому інспектором з паркування відділу тимчасового затримання транспортних засобів інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради Булах С.В. відповідно до п.3 ч.3 ст.265-4, ч.3 ст.122 КУпАП без участі понятих здійснив огляд та затримання транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом його доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку КП «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради.
Огляд та тимчасове затримання транспортного засобу здійснено у зв`язку із стоянкою транспортного засобу, який своїм розташуванням створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів з дитячими колясками, чим порушено вимоги п.3 ч.3 ст. 265-4  КУпАП.
Цим актом також зафіксовано доставлення транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на спеціальний майданчик КП «Транспортна інфраструктура міста» Дніпровської міської ради.
Відповідно до квитанції №261390656 від 31.03.2023 ОСОБА_1 сплачено кошти за евакуацію транспортного засобу у розмірі 2110,00 грн. (комісія 44,00 грн.).
Відповідно до квитанції №261390611 від 31.03.2023 ОСОБА_1 сплачено кошти за зберігання транспортного засобу у розмірі 144,00 грн. (комісія 3,00 грн.).
Відповідно до квитанції №261390698 від 31.03.2023 ОСОБА_1 сплачено штраф за паркування у розмірі 340,00 грн.
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції фактично обмежився встановленими обставинами, що документ, який оскаржує позивачка в межах цієї справи серії ІД № 01161204 від 31.03.2023, є не постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису), а повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, яке за своєю суттю не є рішенням суб`єкта владних повноважень, носить попереджувальну, інформаційну  функцію, на підставі якого виноситься постанова про притягнення до адміністративної відповідальності. 
В той же час на момент ухвалення рішення у цій справі у суду першої інстанції була наявна інформація, підтверджена документально відповідачем-1 (разом з відзивом на позов), про винесення  інспектором постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00330142 від 07.04.2023. 
Суд першої інстанції не врахував, що визначений  позивачкою у цій справі спір виник саме з приводу правомірності притягнення позивачки до адміністративної відповідальності на підставі ч.3 ст.122 КУпАП та тимчасового затримання її транспортного засобу, залишивши поза увагою наведені в позовній заяві обставини та доводи, в тому числі те, що на час звернення позивачки з цим позовом до суду позивачці не було надано (направлено) постанову про притягнення до адміністративної відповідальності та акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, у зв`язку з чим позивачкою подавалась  заява про витребування доказів (а.с.18).
Означена заява про витребування доказів, а саме: постанови про накладення адміністративного стягнення серії ІД № 01161204 до повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності від 31.03.2023 та акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 31.03.2023 залишена судом першої інстанції без розгляду.
Суд першої інстанції також не з`ясував питання вручення (направлення) відповідачем-1 на адресу позивачки витребуваних нею документів та не встановив факту направлення на адресу позивачки  доданих відповідачем-1 до копії відзиву на позов документів, як того вимагає ч.3 ст.162 КАС України.
В даному випадку справа не містить доказів направлення відповідачем-1 на адресу позивачки копії постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00330142 від 07.04.2023 до повідомлення серії ІД № 01161204 від 31.03.2023 та акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 31.03.2023.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем-1 на електронну адресу позивачки направлявся відзив на позов без додатків, що спростовує твердження відповідача-1 про надсилання позивачці означених документів разом з відзивом на позов. 
Виходячи з таких обставин, а також враховуючи, що повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серія ІД № 01161204 містить в собі «квитанцію про сплату штрафу до постанови серія ІД № 01161204» (а.с.12), суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову з формальних підстав без з`ясування обставин, що мають значення для справи, та дослідження наявних у справі доказів в їх сукупності.
По суті пред`явлених позивачкою вимог про оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке. 
В спірному випадку, підставою для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності на підставі постанови серії 1ДІ № 00330142 від 07.04.2023 став виявлений відповідачем-1 факт порушення позивачкою вимог пп. «д» п.15.10 розділу 15 Правил дорожнього руху в частині заборони стоянки транспортного засобу у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, створить перешкоду для руху пішоходів.
Відповідно до ч. 3 ст. 122 КУпАП ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пп. «д» п. 15.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України  від 10.10.2001 № 1306, на який посилається відповідач-1,  стоянка забороняється у місцях, де транспортний засіб, що стоїть, зробить неможливим рух інших транспортних засобів або створить перешкоду для руху пішоходів. 
За приписами ч.3 ст.265-4 КУпАП для цілей цього Кодексу розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, якщо транспортний засіб, зокрема, своїм розташуванням робить неможливим рух інших транспортних засобів або створює перешкоду для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками (п.3).
Частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За загальними правилами ст.33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП. Так, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У примітці до ст.14-2 КУпАП зазначено, що режим фотозйомки (відеозапису) передбачає здійснення уповноваженою посадовою особою фото/відеофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів, а в разі фіксації порушення, що полягає у неоплаті вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування в межах населеного пункту, в якому не впроваджена автоматизована система контролю оплати паркування, обов`язковою є наявність додаткового зображення (зображень), що фіксує відсутність документа про оплату послуг з користування майданчиком для платного паркування під лобовим склом транспортного засобу.
Отже, належним чином оформлені матеріали фото/відео фіксації є допустимим доказом на підтвердження вчинення особою адміністративного правопорушення.
Як вбачається з постанови про накладення адміністративного стягнення серії серії 1ДІ № 00330142 від 07.04.2023, відповідачем-1 здійснена фотозйомка за допомогою технічного засобу LOGIC INSTRUMENT FIELDBOOK K80V2.
За твердженням відповідача-1 згідно з фотофіксацією, зробленою інспектором з паркування, вбачається, що місце розташування транспортного засобу не обладнане для зупинки/стоянки, та є тротуаром, також відповідач-1 вказує, що в доказовій базі зафіксовані інформаційно-вказівні знаки, а саме: 5.38.1 «Пішохідний перехід» та п.5.44 «Кінець зони стоянки». За висновком відповідача-1 транспортний засіб позивачки розташований у місці, де він створює перешкоду руху пішоходів, зокрема, особам з інвалідністю, жінкам з дітьми та візками, чим створено загрозу життю та здоров`ю пішоходів, так як для їх руху та проходу залишено недостатньо місця, що зобов`язує їх частково здійснювати обхід через проїжджу частину, що може привести до аварійної ситуації та/або спричинити каліцтво, оскільки транспортний засіб позивачки перешкоджає безпечному виходу визначених осіб на пішохідний перехід, який зафіксований та обладнаний належним чином – відповідною розміткою та дорожніми знаками, чим порушуються права пішоходів на безпечний рух дорогою. 
В матеріалах справи містяться фотографії з місця події із зображенням автомобіля позивачки у різних ракурсах, із відображенням дати, часу та місця фотофіксації, за якими достеменно можливо встановити розміщення автомобіля позивачки і з яких слідує, що належний позивачці автомобіль HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ,  31.03.2023 у визначений відповідачем час здійснив стоянку за адресою м. Дніпро, Успенська площа, 14, що підтверджується також даними з відкритих джерел інтернет. 
При цьому із наявних у справі доказів, а саме: фото, вбачається, що вказаний автомобіль розташований на тротуарі таким чином, що не створює перешкод для руху пішоходів, у тому числі осіб з інвалідністю на спеціальних засобах пересування та пішоходів із дитячими колясками, що виключає в діях позивачки склад правопорушення, про яке вказує відповідач-1.
Суд апеляційної інстанції вважає суб`єктивними припущеннями твердження відповідача-1, що автомобіль позивачки своїм розташуванням створював перешкоду руху пішоходів, зокрема, особам з інвалідністю, жінкам з дітьми та візками, так як для їх руху та проходу залишено недостатньо місця, що зобов`язує їх частково здійснювати обхід через проїжджу частину. Суд також враховує, що наведені обставини не покладались в основу постанови про адміністративне стягнення. 
Відповідно до пп. «в» п.15.10 ПДР стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м.
В спірному випадку відповідачем-1 не виявлено, судом за наявних у справі доказів не встановлено  порушення позивачкою наведеної норми пп. «в» п.15.10 ПДР.
Відповідачем-1 не надано суду беззаперечних доказів, що автомобіль позивачки створював перешкоди для руху пішоходів, зважаючи, що саме такі обставини є кваліфікуючою ознакою правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст.122 КУпАП.
Виходячи з вищевикладеного, приймаючи до уваги, що за наведеного вище правового регулювання притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності складу адміністративного правопорушення, встановлення вини особи у його вчиненні, що має бути підтверджено належними та допустимими доказами, суд апеляційної інстанції вважає, що відповідачем-1 в установленому порядку не доведено порушення позивачкою положень пп. «д» п. 15.10 розділу 15 Правил дорожнього руху, тому законні підстави для притягнення позивачки до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 122 КУпАП відсутні. За таких обставин постанова про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00330142 від 07.04.2023 є протиправною, підлягає скасуванню.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Стосовно позовних вимог про оскарження дій інспектора з питань контролю паркування Дніпровської міської ради щодо складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 31.03.2023 суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Відповідно до ч.1 ст. 265-4 КУпАП в редакції на час виникнення спірних правовідносин тимчасове затримання транспортного засобу інспектором з паркування здійснюється шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля - евакуатора і дозволяється виключно у випадках, встановлених цією статтею. При тимчасовому затриманні транспортного засобу складається  акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України. У разі фіксації обставин тимчасового затримання транспортного засобу в режимі фотозйомки (відеозапису) таке затримання відбувається без присутності понятих.
Тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється у разі вчинення порушення, передбаченого  частинами третьою  та  сьомою  статті 122 (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту),  частиною першою  статті 152-1  цього Кодексу, у випадках, передбачених  частиною третьою  цієї статті, а так само у разі вчинення порушень, передбачених  частинами другою  та  восьмою  статті 152-1  цього Кодексу (ч.2 ст.265-4 КУпАП).
При тимчасовому затриманні транспортного засобу місце розташування такого транспортного засобу має бути обов`язково зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) – ч.4 ст.265-4 КУпАП.
Повернення транспортного засобу, затриманого шляхом доставки для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку, відповідальній особі, зазначеній у  частині першій  статті 14-2  цього Кодексу, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення правопорушення, відбувається невідкладно за зверненням такої особи після сплати штрафу за вчинене правопорушення та оплати вартості послуг із транспортування та/або зберігання транспортного засобу (ч.6 ст.265-4 КУпАП).
Порядок тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів та їх зберігання затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14 листопада 2018 р. № 990.
Цей Порядок, як в ньому зазначено, визначає процедуру тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортних засобів, зберігання таких транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, а також їх повернення.
Відповідно до абз.1 п.2 Порядку № 990 в редакції на час виникнення спірних правовідносин тимчасове затримання транспортного засобу шляхом доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється інспектором з паркування в разі вчинення водієм порушення, передбаченого  частиною третьою статті 122  (порушення правил зупинки, стоянки в межах відповідного населеного пункту),  частиною першою статті 152-1  Кодексу України про адміністративні правопорушення, у випадках, коли розміщення транспортного засобу є таким, що суттєво перешкоджає дорожньому руху або створює загрозу безпеці руху, а також у разі вчинення порушення, передбаченого  частиною другою  статті 152-1  Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до п.3 - 5 Порядку № 990 доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку здійснюється за допомогою спеціальних автомобілів-евакуаторів (далі - евакуатор), у тому числі тих, що належать підприємствам, установам та організаціям, які провадять діяльність, пов`язану із транспортуванням транспортних засобів, і з якими органами місцевого самоврядування укладено в установленому законодавством порядку договори.
Зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів здійснюється на спеціальних майданчиках чи стоянках Національної поліції, її територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів, а також підприємств, установ та організацій, з якими територіальними (у тому числі міжрегіональними) органами Національної поліції укладено договори про надання послуг із зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.
Для доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку інспектор з паркування викликає евакуатор.
Після прибуття евакуатора інспектор з паркування у присутності двох понятих і особи, яка виконує роботи з доставлення транспортного засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу згідно з  додатком.
Акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу підписують інспектор з паркування, особа, що виконує роботи з доставлення такого засобу на спеціальний майданчик чи стоянку, та два понятих.
Один примірник акта надається відповідальній особі, зазначеній у  частині першій  статті 14-2  Кодексу України про адміністративні правопорушення, або особі, яка ввезла транспортний засіб на територію України, або особі, яка керувала транспортним засобом на момент учинення правопорушення.
Другий примірник акта зберігається в матеріалах справи про адміністративне правопорушення.
За приписами п.7 Порядку № 990, на який посилається позивачка,  у разі коли водій, що вчинив правопорушення, присутній під час тимчасового затримання транспортного засобу і порушення неможливо усунути на місці в максимально короткий строк, інспектор з паркування складає акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу і виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення, а якщо правопорушення може бути усунуте водієм у максимально короткий строк, інспектор з паркування не складає зазначений акт і не здійснює тимчасове затримання транспортного засобу, але виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення.
З приводу посилання позивачки на п.7 Порядку № 990 відповідач-1 пояснює, що скаржниця з`явилась в момент, коли транспортний засіб вже був завантажений на евакуатор, а в таких випадках зняття транспортного засобу вже неможливе через те, що вимоги п.7 Порядку № 990 щодо не складення акту та не здійснення тимчасового затримання транспортного засобу вже не застосовуються. 
Суд апеляційної інстанції з цього приводу зазначає, що аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що суть тимчасового затримання інспекторами з паркування транспортного засобу полягає в доставці такого транспортного засобу для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку за допомогою спеціального автомобіля – евакуатора.
Факт завантаження автомобіля на евакуатор не є закінченням процедури тимчасового затримання транспортного засобу, тому наведені вище доводи відповідача-1 є вільним трактуванням Порядку №990, яке не узгоджується з його нормами.  
Також слід зазначити, що виключною підставою доставлення для зберігання на спеціальний майданчик чи стоянку тимчасово затриманого транспортного засобу є розміщення цього транспортного засобу таким чином, що він суттєво перешкоджає дорожньому руху, тобто сам факт порушення, зокрема, правил стоянки ще не є достатньою підставою для вчинення інспектором з паркування відповідних дій  з тимчасового затримання транспортного засобу. 
В даному випадку, як встановлено вище, в діях позивачки відсутній склад правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.3 ст.122 КУпАП, що в будь-якому випадку виключає тимчасове затримання належного їй транспортного засобу.
За встановлених обставин дії інспектора з паркування щодо тимчасового затримання транспортного засобу HYUNDAI ELANTRA, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на підставі акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 31.03.2023 № 1852 не можливо визнати обґрунтованими, а отже вони не відповідають критеріям, які пред`являються до дій (рішень) суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.2 КАС України), у зв`язку з чим є протиправними.
За приписами статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Дане конституційне положення закріплено у статтях 1173, 1174 Цивільного кодексу України, згідно з якими шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, посадової або службової особи зазначених органів при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів, посадової або службової особи.
Частиною 5 статті 21 КАС України визначено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. 
Отже враховуючи, що внаслідок неправомірного затримання та евакуації транспортного засобу позивачці завдано майнової шкоди, яка полягає у витратах на оплату послуг за евакуацію (2110,00 грн.) та за зберігання транспортного засобу (144,00 грн.) , а також на оплату банківських комісій (47,00 грн.), позивачка має право на її відшкодування.
Доводи позивачки про відповідальність відповідача-2 суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до наведених вище правових норм затримання і доставлення тимчасово затриманого транспортного засобу на спеціальний майданчик є адміністративною дією інспектора з паркування,  а у зобов`язаннях щодо відшкодування шкоди закон покладає обов`язок відшкодування шкоди лише на особу, яка її завдала.
Оскільки шкода завдана неправомірними діями посадової особи Інспекції з питань контролю паркування Дніпровської міської ради, саме даний орган (відповідач-1) повинен відповідати за завдану позивачці шкоду в загальному розмірі 2301,00 грн., тому позов в цій частині підлягає задоволенню шляхом стягнення з Інспекції з питань контролю паркування Дніпровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суми 2301,00 грн. на відшкодування шкоди.
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача-1 матеріальної шкоди у вигляді сплаченого штрафу за паркування в сумі 347,00 грн. суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Згідно  ст. 296 КУпАП скасування постанови із закриттям справи про адміністративне правопорушення тягне за собою повернення стягнених грошових сум, оплатно вилучених і конфіскованих предметів, а також скасування інших обмежень, зв`язаних з цією постановою. У разі неможливості повернення предмета повертається його вартість.
Виходячи з наведеної норми, вимоги позивачки щодо примусового стягнення з відповідача-1 сплаченого позивачкою штрафу одночасно із вимогою про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є передчасними, оскільки право на повернення сплачених на підставі скасованої в подальшому постанови коштів кореспондується з обов`язком відповідача-1 вчинити дії, спрямовані на повернення коштів.  
Крім того, суд звертає увагу, що   позивачкою сплачений штраф в розмірі 347,00 грн. на виконання повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності до постанови серія ІД01161204 від 31.03.2023 до місцевого бюджету. 
У зв`язку із скасуванням в судовому порядку постанови про застосування штрафу сплачена до відповідного бюджету сума штрафу з моменту набрання законної сили судовим рішенням про скасування цієї постанови набуває статусу такої, що утримується у бюджеті без достатньої правової підстави, і подальше повернення суми штрафу відбувається не за рахунок бюджетних асигнувань відповідного суб`єкта владних повноважень, на якого покладений контроль за правильним і своєчасним виконанням постанови про накладення адміністративного стягнення (в даному випадку Інспекції з питань контролю за паркування Дніпровської міської ради), а з відповідного  бюджету. 
Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
З цього приводу суд апеляційної інстанції враховує висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 8 серпня 2023 року у справі № 910/5880/21, що за змістом глави 82 ЦК України («Відшкодування шкоди») і глави 83   ЦК України («Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави»)  для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних, - так би мовити, приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях, тоді як для кондикційних зобов`язань вина не має значення, бо суттєвим є неправомірність набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки те майно, яке безпідставно набув (зберіг), або вартість останнього (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі  № 320/5877/17 (пункти 45-46)). Інакше кажучи, у деліктних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно, а інша його не набуває, тоді як у кондикційних зобов`язаннях одна зі сторін втрачає певне майно унаслідок того, що інша сторона його набуває, зокрема утримує в себе.
Отже у даному випадку відсутні підстави застосовувати приписи   Цивільного кодексу України про відшкодування шкоди, оскільки на визначені позивачкою правовідносини поширюються приписи  статті 1212 ЦК України. 
Виходячи з наведеного, а також приймаючи до уваги, що адміністративний суд обмежений колом питань, вирішення яких належить до його компетенції за результатами розгляду адміністративного позову з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності (ч. 3 ст. 286 КАС України), суд апеляційної інстанції вважає, що  у задоволенні позову позивачки у цій частині позовних вимог слід відмовити.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, з невірним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення  суду з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат суд апеляційної інстанції застосовує ст.139 КАС України, відповідно до ч.6 якої  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом встановлено, що позивачкою за подання адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 536,80 грн.,  за подання апеляційної скарги - судовий збір у розмірі 805,20 грн.
Приймаючи до уваги визначений позивачкою предмет спору, обсяг задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що підлягають компенсації всі судові витрати, понесені позивачкою у вигляді судового збору, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-1.
Керуючись ст.ст.  311,  315,  317,  321,  322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023 року у справі №201/4355/23 скасувати, ухвалити нове рішення.
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії 1ДІ № 00330142 від 07.04.2023 до повідомлення серія ІД №01161204.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Визнати протиправними дії інспектора з питань контролю паркування Дніпровської міської ради Булах Світлани Вячеславівни щодо складання акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 31.03.2023 № 1852.
Стягнути з Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у загальному розмірі 2301,00 грн.  
В решті позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з питань контролю за паркуванням Дніпровської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 1342,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили відповідно до  ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко