ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2023 року	Львів	Справа № 500/220/23 пров. № А/857/8016/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Шинкар Т.І., 
суддів –                                                            Носа С.П., Пліша М.А.;
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі № 500/220/23 (головуючий суддя Осташ А. В., м. Тернопіль, повний текст судового рішення складений 05.04.2023) за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області про стягнення витрат на навчання,-

ВСТАНОВИВ:

23 січня 2023 року до Тернопільського окружного адміністративного суду подано позовну заяву Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 68911,43 грн.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що ОСОБА_1 у період з 2018 року по 2022 рік проходила службу в органах внутрішніх справ. Між нею, Головним управлінням Національної поліції України в Запорізькій області та Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ 18.08.2018 укладено контракт №5503 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Вказаний контракт був достроково розірваний 18.11.2022 у зв`язку зі звільненням відповідача зі служби в Національній поліції за власним бажанням. Оскільки відповідачка не відшкодувала витрати на її утримання у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, які склали 68   911,43 грн., позивач просив суд стягнути їх на свою користь.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з її утриманням у вищому навчальному закладі, у розмірі 68911,43 грн.                     
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем – ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, який позивач пропустив. Так, повідомлення про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у ВНЗ із специфічними умовами навчання, датоване 14.11.2022, однак позивач звернувся з позовною заявою лише 14.01.2023. Скаржник вказує, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував факт отримання листа від ГУНП в Запорізькій області за вих.№283/107/05/3-22 в/с від 09.12.2022 саме 14.12.2022. Печатка на листі позивача є неналежним доказом. ОСОБА_1 була зарахована до університету на конкурсній основі, скористалась своїм конституційним правом на безкоштовну освіту. Норми Конституції України мають вищу юридичну силу, ніж Закон України «Про Національну поліцію». Апелянт просить врахувати положення Конвенції про примусову чи обов`язкову працю. Звертає увагу, що надані позивачем докази належним чином не засвідченні, а тому є неналежними, недопустимими та недостатніми. Скаржник зазначає, що у довідках позивача про грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення відсутні встановлені норми, там викладена лише вартість. Вважає, що жодних доказів первинної фактичної вартості які позивач поніс з утриманням відповідача суду не надано.
Позивачем поштою надіслано до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому висловлено прохання залишити рішення суду першої інстанції без змін.  
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено у справі незначної складності, суд апеляційної інстанції в порядку ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, проаналізувавши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Встановлено, що ОСОБА_1 проходила публічну службу - службу в органах внутрішніх справ України з 2018 по 2022 рік.
Згідно з Правилами прийому до Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ та на підставі рішення Приймальної комісії (протокол від 17.08.2018 №20) Наказом ректора Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ №177ос від 17.08.2018 ОСОБА_1 зарахована з 18 серпня 2018 року курсантом першого курсу Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ та їй присвоєно спеціальне звання «рядовий поліції» (а.с. 6).
18.08.2018 між Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ, Головним управлінням Національної поліції України в Запорізькій області та ОСОБА_1 укладено контракт №5503 про здобуття освіти у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ. Пунктами 1.1 та 1.4 вказаного контракту передбачено, що Виконавець (Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ) зобов`язується забезпечити навчання (теоретичну та практичну підготовку) особи згідно з освітньо-професійною програмою підготовки для здобуття ступеня вищої освіти «бакалавра»; забезпечити особу харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України, Національної поліції України (а.с.8). 
У свою чергу, відповідно до пунктів 3.1, 3.4, 3.5 вказаного Контракту особа зобов`язується: виконати в повному обсязі освітньо-професійну програму підготовки для здобуття ступеня вищої освіти «бакалавра»; після закінчення навчання в строк прибути до місця призначення, визначеного у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою та відпрацювати не менше 3-х років; у разі дострокового розірвання контракту, а також звільнення зі служби в поліції в період навчання на заочній формі та протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству внутрішніх справ України в особі виконавця витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» в розмірі, визначеному у довідці-розрахунку.
Наказом ГУ НП у Запорізькій області від 07.03.2022 №132 о/с «По особовому складу» лейтенанта поліції ОСОБА_1 , прибувшу у порядку переведення після закінчення навчання із Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, з 06.03.2022 призначено слідчим відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованість слідчого відділу Запорізького районного управління поліції (а.с. 9).
03.11.2022 ОСОБА_1 звернулася з рапортом про звільнення зі служби в Національній поліції України за власним бажанням (а.с. 10).
Наказом ГУНП в Запорізькій області №1207ос від 18.11.2022 лейтенанта поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) (а.с. 13).
14 листопада 2022 року Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ надав ОСОБА_1 повідомлення про необхідність протягом 30 діб з моменту отримання такого повідомлення відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у закладі вищої освіти. Дане повідомлення вручено ОСОБА_1 14.11.2022, про що свідчить її підпис на даному повідомленні (а.с. 27). 
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3)обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8)пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне. 
Згідно статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» до вищих навчальних закладів із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, можуть бути зараховані громадяни України, яким станом на 31 грудня року вступу виповниться 17 років.
Підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини 1 статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У разі відмови від добровільного відшкодування витрат, зазначених у частині четвертій цієї статті, таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням (далі - особи) у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських (далі - вищі навчальні заклади), витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах (далі - витрати), у разі звільнення із служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів визначено Порядком відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12 квітня 2017 року № 261 (далі - Порядок №261).
Відповідно до пункту 2 Порядку №261 витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалася. Типову форму контракту затверджує МВС.
Згідно пункту 3 Порядку №261 відшкодування здійснюється в розмірі витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; оплатою комунальних послуг та спожитих енергоносіїв (тепло-, водопостачання, водовідведення, електроенергія).
Розрахунок витрат на утримання осіб (грошове, продовольче, речове та медичне забезпечення) у вищих навчальних закладах здійснюється відповідно до встановлених норм за їх фактичною вартістю.
Розрахунок комунальних послуг та спожитих енергоносіїв здійснюється виходячи із середнього обсягу споживання у відповідному вищому навчальному закладі на одну особу за добу за період її фактичного перебування в такому закладі.
Під час проведення розрахунків застосовуються тарифи, що встановлені для населення і діють у місцевості, в якій розташований вищий навчальний заклад, у відповідному навчальному році.
На підставі розрахунків вищого навчального закладу складається довідка про фактичні витрати на кожну особу за весь строк навчання, яка долучається до її особової справи.
Витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період її фактичного навчання (пункт 4 Порядку №261).
Верховний Суд у справі №440/2692/20 (постанова від 13 січня 2023 року) висловився щодо застосування пункту 3 Порядку №261 в контексті правовідносин, які є подібними в частині стягнення грошового забезпечення із курсанта університету внутрішніх справ та вказав, що грошове забезпечення курсантів вищих навчальних закладів належить до категорії витрат на їх навчання і за наявності на те підстав підлягають компенсації Міністерству внутрішніх справ України.
Пунктом 5 Порядку №261 закріплено алгоритм дій щодо зобов`язання особи відшкодувати МВС витрати за весь строк навчання, а саме: після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів.
Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.
У разі звільнення особи до відпрацювання нею трьох років після закінчення вищого навчального закладу орган поліції, в якому особа проходила службу, невідкладно повідомляє про це вищому навчальному закладу, в якому особа навчалася.
Пунктом 8 Порядку №261 визначено, що у разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Претензійно-позовну діяльність провадить вищий навчальний заклад, у якому навчалася особа.
Системний аналіз вказаних положень дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що для відшкодування витрат в судовому порядку необхідною є сукупність таких умов: закінчення строку 30 діб з моменту отримання особою повідомлення про необхідність такого відшкодування; відмова особи від добровільного відшкодування витрат.
Саме із відмовою особи добровільно відшкодувати витрати на утримання у вищому навчальному закладі, законодавцем пов`язано можливість звернення суб`єкта владних повноважень до суду.
Аналогічна позиція сформована Верховним Судом у постановах від 28 травня 2021 року у справі № 320/7233/19, від 06 квітня 2023 року у справі № 400/4280/20, від 23 березня 2023 року у справі №420/24331/21, від 11 травня 2023 року у справі № 400/4281/20.
У разі укладення договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України між вищим навчальним закладом, територіальним органом внутрішніх справ та курсантом, на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та договором.
Встановлено, що Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських та знаходиться у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України.
ОСОБА_1 навчалася у вказаному вищому навчальному закладі на підставі контракту про здобуття освіти за державним замовленням з 18.08.2018.
У подальшому ОСОБА_1 звільнилася зі служби в поліції за власним бажанням не відпрацювавши трирічний термін (рапорт від 03.11.2022). 
Таким чином, відповідно до частини 4 статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 повинна відшкодувати Дніпропетровському державному університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з її утриманням у даному вищому навчальному закладі.
Згідно довідок-розрахунків Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ, витрати на утримання ОСОБА_1 у Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ за 2018-2022 р.р. склали 68911,43 грн.
Враховуючи те, що ОСОБА_1 добровільно не відшкодувала витрати на її утримання у ВНЗ, вимоги позивача про їх примусове стягнення є правомірними та підлягають задоволенню.
Щодо твердження апелянта про неналежність поданих Дніпропетровським державним університетом внутрішніх справ довідок-розрахунків витрат на утримання ОСОБА_1 у ВНЗ слід зазначити наступне.
Згідно частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-XIV (далі Закон № 996-XIV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо). 
Довідки-розрахунки долучені позивачем до справи мають всі вищенаведені реквізити первинних бухгалтерських документів. 
Апелянт, заперечуючи дані наведені в довідках-розрахунках, не навів аргументованих фактів, які б свідчили про неправильність зазначених у них даних.  
Щодо посилання апелянта на норми Конституції України в частині прав громадян на безоплатну освіту, то слід зазначити, що ОСОБА_1 добровільно підписала контракт на здобуття вищої освіти.
Щодо аргументів скаржника про заборону примусової праці, то враховуючи норми національного законодавства та усталену практику ЄСПЛ у розгляді подібних спорів можна дійти висновку, що обов`язок особи, яка зобов`язалась відпрацювати за направленням після завершення її навчання за рахунок коштів держави, не передбачає втручання у її права, гарантовані статтею 4 Конвенції щодо заборони примусової чи обов`язкової праці. ЄСПЛ підкреслює, що не кожна праця, яку вимагають від особи під загрозою «покарання», становить заборонену цим положенням «примусову чи обов`язкову працю». Слід врахувати, зокрема, характер і обсяг даної діяльності, вільне укладення відповідних домовленостей (угод) у зв`язку із чим особа усвідомлює принцип і обсяг свого зобов`язання, яке вона бере, отримуючи безкоштовну освіту тощо. Такі обставини дозволяють відрізнити «примусову працю» від роботи, якої можна розумно вимагати за відповідних обставин. У протилежному випадку ЄСПЛ застосовує поняття «непропорційний тягар» та перевіряє, чи на особу було накладено такий тягар, що є єдиним чинником, на підставі якого ЄСПЛ може встановити порушення пункту 2 статті 4 Конвенції. 
Щодо твердження апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з позовною заявою, слід зазначити наступне.
ОСОБА_1 отримала повідомлення Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ про необхідність протягом 30 діб з моменту його отримання відшкодувати витрати, пов`язані з її утриманням у закладі вищої освіти під підпис 14.11.2022 (а.с. 27), а тому з 14.12.2022 для позивача розпочався перебіг місячного строку звернення до суду. Отже, направлення позовної заяви засобами поштового зв`язку 13.01.2023 відбулось в межах встановленого строку. 
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд апеляційної інстанції вважає вірними висновки суду першої інстанції щодо   наявності правових підстав для задоволення адміністративного позову.
Статтею 316 КАС України   передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду   без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                     ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05 квітня 2023 року у справі №500/220/23 – без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	М. А. Пліш