УХВАЛА                                                                                         
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2023 року
м. Київ
справа № 756/4582/22                                                                                     
провадження № 51-4229 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого            ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
За вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 листопада 2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року за ч. 1                  ст. 185 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин (покарання не відбуто), визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України  (далі - КК) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 КК на строк 5 років, за ч. 4 ст. 186 КК на строк 7 років.
На підставі ст. 70 КК, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк     7 років.
На підставі ст. 71 КК, із застосуванням ст. 72 цього Кодексу, шляхом повного приєднання невідбутої частини покарання за вироком Оболонського районного суду м. Києва від 22 вересня 2021 року, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 10 днів.
Згідно з вироком, 23 травня 2022 року, близько 17 год, ОСОБА_5 , після вживання алкогольних напоїв разом із потерпілим ОСОБА_6 ,  реалізуючи свій умисел, спрямований на повторне, таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, усвідомлюючи, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав плазмовий телевізор чорного кольору марки «Sony» (KDL-32W503A), вартістю 5583,33 грн. Після чого з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому   ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.
Крім того, 24 травня 2022 року, близько 10 год, маючи на меті умисел, спрямований на повторне, відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану, ОСОБА_5 прийшов за місцем проживанням потерпілого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , та реалізуючи свій умисел, в момент, коли потерпілий відчинив йому двері, проник до приміщення зазначеної квартири та з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, відкрито, у присутності потерпілого, схопив із шафи плазмовий телевізор чорно-сірого кольору марки «Kivi» (24HR55GU), вартістю 3243,33 грн, після чого, з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд,чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на вказану суму.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вищезазначений вирок стосовно ОСОБА_5 - без змін.
У касаційній скарзі захисник, не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити  новий розгляд кримінального провадження у суді апеляційної інстанції. Обґрунтовуючи наведене, захисник зазначає, що апеляційний суд не перевірив та не спростував версію сторони захисту щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення. При цьому захисник наводить власну оцінку покладеним в основу вироку доказам, відмінну від оцінки наданої судами, вказує на недостовірність показань свідків та неповноту судового розгляду. Зазначає, що апеляційний суд на вказані порушення належної уваги не звернув та безпідставно залишив без змін вирок місцевого суду, при цьому у порушення вимог ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) повторно не дослідив протокол огляду місця події від 24 травня 2022 року, а також своїх висновків не мотивував, не навів вичерпних доводів щодо необґрунтованості апеляційної скарги, внаслідок чого ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК. 
Колегія суддів Верховного Суду, перевіривши касаційну скаргу та наявні у Верховному Суді копії судових рішень, дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Таким чином, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги захисника в частині неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та його незгоди із наданою судами першої та апеляційної інстанцій оцінкою доказам, оскільки перевірка цих обставин відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі. 
Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні  кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Так, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень, зокрема, на підставі: показань потерпілого                   ОСОБА_7 , який вказав саме на обвинуваченого, як на особу, що 23 травня                 2022 року таємно викрала з його квартири телевізор «Sony», а 24 травня 2022 року відкрито викрала його телевізор «Kivi», та повідомив за яких обставин відбулись події злочинів; показань свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ; даних протоколів огляду місця події від 24 травня 2022 року, відповідно до яких у присутності двох понятих вилучено телевізор «Sony» у особи, яка назвалась ОСОБА_10 який пояснив, що телевізор йому передав ОСОБА_5 з метою закладення до ломбарду, крім того, у нього ж було вилучено також телевізор «Kivi».
Не погоджуючись з вироком місцевого суду сторона захисту подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи, зокрема, щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно наданої оцінки доказам, які за своєю суттю є аналогічні доводам викладеним у касаційній скарзі.
Апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку, перевірив усі посилання й доводи, викладені захисником у апеляційній скарзі, й вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши достатні аргументи та підстави для прийняття такого рішення. 
Зокрема, обґрунтовуючи свій висновок апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.
Доводи сторони захисту про те, що апеляційний суд у порушення вимог ст. 404 КПК повторно не дослідив протокол огляду місця події від 24 травня 2022 року є необгрунтованими.
Так, згідно з приписами ч. 3 ст. 404 КПК повторне дослідження обставин, установлених під час кримінального провадження, за наявності клопотання допускається лише за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями. Суд апеляційний інстанції такої умови під час судового розгляду не встановив. Сам по собі факт непогодження з висновками суду не є підставою для повторного дослідження доказів в апеляційному суді.
Посилання захисника на невідповідність протоколу огляду місця події та відеозапису цієї слідчої дії з огляду на те, що відповідно до протоколу ОСОБА_10 повідомив, що вилучений у нього телевізор «Sony» був переданий йому   ОСОБА_5 з метою закладення до ломбарду, натомість, відеозапис інформації про ломбард не містить, були предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який не встановив жодних порушень під час проведення зазначеної слідчої дії та слушно зазначив, що викладені у протоколі обставини були засвідчені підписами понятих та особою, яка представилась як ОСОБА_10 без будь-яких зауважень чи заперечень. Водночас, Касаційний кримінальний суд у відповідності з положеннями ст. 433 КПК позбавлений можливості досліджувати доказита вирішувати питання про їх достовірність.
Крім того, апеляційний суд визнав необгрунтованими доводи сторони захисту щодо сумнівності показань свідка ОСОБА_9 та зазначив, що доводи захисника про те, що остання не могла належним чином впізнати особу обвинуваченого, оскільки не бачила його обличчя, є безпідставними, тому що свідок, хоча і не вказала на конкретні ознаки, за якими вона впізнала ОСОБА_5 , разом з тим, пояснила, що впізнала його, оскільки він є її родичем - племінником її дядька. При цьому, суд зауважив, що враховуючи те, що ОСОБА_9 знає ОСОБА_5 , не було підстав для пред`явлення його особи для впізнання. 
Стосовно доводів захисника про те, що суд не мав права посилатися як на доказ винуватості ОСОБА_5 на показання свідка ОСОБА_8 яка повідомила, що                  24 травня 2022 року її син ОСОБА_10 звертався до неї з проханням допомогти                        ОСОБА_5 закласти телевізор у ломбард, зважаючи на те, що це є показаннями з чужих слів, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.
Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями із чужих слів у значенні ст. 97 КПК, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з метою доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями із чужих слів відповідно до ст. 97 КПК, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.
Отже, колегія суддів вважає, що показання свідка ОСОБА_8 в силу положень                     ст. 97 КПК не є показаннями з чужих слів, оскільки зазначений свідок особисто сприймала безпосередні висловлювання ОСОБА_10 щодо переданого йому ОСОБА_5 телевізора.
Також є необгрунтованими посилання захисника у касаційній скарзі щодо відсутності підтвердження права власності потерпілого на викрадені телевізори. Як убачається з оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції вказав, що в матеріалах провадження містяться докази належності телевізорів потерпілому, зокрема, рахунок на оплату по замовленню №25641 від 27 жовтня 2021 року на придбання телевізора «Кivi» 24HR55 GU СH «Кivi» НОМЕР_1 .
Крім того, колегія суддів Касаційного кримінального суду зауважує, що складовою підстави кримінальної відповідальності за крадіжку є усвідомлення суб`єктом злочину того факту, що предмет злочину є для нього чужим, що він заволодіває чужим майном за відсутності будь-якого дійсного чи уявного права на нього.
Отже, як убачається з ухвали суду апеляційної інстанції, цей суд дав належну оцінку доводам захисника щодо недостовірності показань свідків та відомостей викладених у протоколі слідчого експерименту, які узгоджується з іншими дослідженими судом доказами. Водночас, суд касаційної інстанції у відповідності з положеннями ст. 433 КПК не має права досліджувати докази, на недостовірність яких посилається захисник.
Зважаючи на викладене, Верховний Суд погоджується з такими висновками апеляційного суду та приходить до висновку, що ухвала апеляційного суду є належно умотивованою та обґрунтованою і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, яким він керувався під час постановлення рішення. 
Таким чином, посилань на істотні порушення кримінального процесуального закону, які були б безумовними підставами для скасування чи зміни оспорюваних судових рішень, як і доводів щодо неправильного застосування кримінального закону  касаційна скарга не містить.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись ч. 2 статті 428 КПК, Верховний Суд
п о с т а н о в и в:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 квітня 2023 року стосовно засудженого ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                                      ОСОБА_2                                      ОСОБА_3