У Х В А Л А        
24 липня 2023 року
м. Київ
справа № 348/1596/20
провадження № 61-10029ск23 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року, додаткове рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2023 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання заповіту недійсним,
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Зеленська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області, про визнання заповіту недійсним.
Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 06 травня 2021 року залучено Пасічнянську сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області як правонаступника  Зеленської сільської ради. 
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року, яке залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року, в позові відмовлено.
Додатковим рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2023 року заяву відповідача, подану адвокатом Госедлою О. Д., про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Ухваленои додаткове рішення  та стягнено з  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 600,00 грн.
Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 800,00 грн відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року, додаткове рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 березня 2023 року, постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року та додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, просила їх скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Згідно з частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
У касаційній скарзі в частині оскарження судових рішень по суті спору заявниця зазначає, що підставами касаційного оскарження рішень судів є: не дослідження доказів у справі та не встановлення судом фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У частині оскарження додаткових судових рішень щодо стягнення витрат на правничу допомогу заявниця як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Зазначення підстави, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України (якщо суд не дослідив зібрані у справі докази), може бути підставою для скасування судового рішення лише за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Отже, для застосування підстави касаційного оскарження судового рішення, передбаченої пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, необхідно визначити одну із підстав касаційного оскарження, передбачену пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України.
Постанова Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», на яку посилається  ОСОБА_1 у касаційній скарзі на судові рішення по суті спору, не є постановою Верховного Суду, оскільки постанови Пленуму Верховного Суду України мають рекомендаційний характер. Посилання у касаційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України не є підставою для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою заявниці в частині оскарження рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2023 року та постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2023 року згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Враховуючи наведене, заявниці необхідно надати суду нову редакцію касаційної скарги, у якій зазначити передбачені ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень, а також надіслати суду копії нової редакції касаційної скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників.
Відповідно до частин другої, третьої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без руху.
Надати для усунення зазначеного вище недоліку десятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернена заявниці.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                А. С. Олійник