Номер провадження: 22-ц/813/134/23 
Справа № 501/187/17
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С., 
суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
з участю секретаря Виходець А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 березня 2019 року, постановленого під головуванням судді Смирнова В.В., повний текст рішення складений 14 березня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008» про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири,-
в с т а н о в и в:
У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 20069 грн. та судові витрати.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 зазначила, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на вищевказану квартиру.
ОСОБА_1 проживає поверхом вище і є власником квартири АДРЕСА_2 у тому ж будинку.
21 січня 2016 року, внаслідок неналежного утримання сантехнічного обладнання квартира позивачки була залита водою.
Відповідно до акту комісії ОСББ «Укржилстрой-2008» від 22.01.2016 року причиною затоплення квартири позивача була помилка сантехнічного обладнання у квартирі відповідача.
В результаті залиття квартири позивачки була пошкоджена фактурна декоративна штукатурка на стінах довжиною 4,78 м.; 5,53 м. і 5,53 м., пошкоджені лампи у підвісній стелі та відпали багети.
Позивачка зазначила, що відповідачка добровільно відшкодовувати завдану їй майнову шкоду не бажає, а оскільки залиття квартири відбулось з вини відповідача, ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 повинна відшкодувати їй заподіяну матеріальну шкоду.
Судом до участі у справі в якості третьої особи було залучено об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Укржилстрой-2008» (далі ОСББ «Укржилстрой-2008»).
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 05 березня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволений.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 20069 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити повністю у позові, посилаючись на неповне з`ясування, обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
У обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що складений акт від 22 січня 2016 року не є належним доказом того, що залиття квартири сталося саме з вини ОСОБА_1 , судом не надано належної оцінки показам свідка ОСОБА_3 про те, що нібито був розлив в квартирі АДРЕСА_3 .
Також апелянт вважає висновки суду про те, що експертиза не була проведена з вини відповідачки не відповідають дійсності, так як в жодному документі судового експерта немає посилань на будь-які перешкоди з боку ОСОБА_1 , які б унеможливлювали роботу судового експерта.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає, що доводи апеляційної скарги є незаконними та необґрунтованими, рішення суду відповідає чинному законодавству, оскільки факт залиття квартири підтверджується актом-аварії, складеним ОСББ «Укржилстрой-2008», а також показами допитаного в якості свідка сантехніка ОСОБА_3 , який підтвердив факт того, що залиття квартири позивачки відбулось з квартири ОСОБА_1 .
Протоколом автоматизованого розподілу справи від 02 квітня 2019 року визначений склад колегії суддів під головуванням судді Гірняк Л.А. для розгляду справи (а.с. 69 т. 2).
Ухвалами Одеського апеляційного суду апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 відкрито та справа призначена до розгляду (а.с. 79-80, 84-85 т. 2).
Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя №126/0/15-23 від 21 лютого 2023 року суддю ОСОБА_4 було звільнено з посади у зв`язку з поданням заяви про відставку (а.с. 1 т. 3).
Відповідно до протоколу повторного розподілу справи за допомогою автоматизованої системи документообігу суду цивільна справа передана головуючому-судді (суддя-доповідач) Комлевій О.С. зі складом колегії суддів,з урахуванням навантаження на суддів Одеського апеляційного суду (а.с. 2 т. 3).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 березня 2023 року цивільна справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 березня 2019 року прийнята до провадження та призначена до розгляду (а.с. 3 т. 3).
В судове засідання, призначене на 22 серпня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представник ОСББ «Укржилстрой-2008» не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 26, 29-30, 31 т. 3).
Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Андрєєвої Н.О., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно  до ст.  375ЦПК України,  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_2 є власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на вищезазначений об`єкт нерухомості ( а.с. 16 т. 1).
ОСОБА_1 є власником квартири поверхом вище за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 45 т. 1).
21 січня 2016 року, відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 .
Відповідно до акту-аварії складеного ОСББ «Укржилстрой-2008» 22 січня 2016 року та підписаного заступником голови правління ОСББ «Укржилстрой-2008» Хріпко В.П., сантехніком ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та сусідкою ОСОБА_6 , що проживає у квартирі АДРЕСА_5 , було встановлено та підтверджено, що 21 січня 2016 року відбулося залиття квартири АДРЕСА_2 з квартири АДРЕСА_3 у результаті розриву дна колби на фільтрі в санвузлі що знаходиться в квартирі відповідачки ОСОБА_1 (а.с. 4 т. 1).
В результаті залиття квартири АДРЕСА_2 була пошкоджена фактурна декоративна штукатурка на стінах довжиною 4,78 м.; 5,53 м. і 5,53 м., пошкоджені лампи у підвісній стелі та відпали багети, що зазначено у акті ( а.с. 4, а.с. 116 т. 1).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заявлених позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).
У пунктах 8, 9 частини другої статті 19 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, в силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (частина перша статті 1166 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 22 ЦК України збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч.3 ст.156 Житлового кодексу України власник квартири та члени його сім`ї повинні дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири).
Враховуючи викладені положення діючого законодавства саме на власника покладається обов`язок відшкодування шкоди, заподіяної у зв`язку із використанням належного йому майна.
Судом на законних підставах був взятий до уваги наданий позивачем висновок експертного дослідження № 771/2016 від 01 березня 2016 року, складений експертом ТОВ «Будексперт-Т» Дзінька А.І., яка має кваліфікацію судового експерта за спеціальністю інженера-будівельника, оскільки вказаним висновком встановлена наявність пошкоджень характерних для залиття стелі квартири зверху та визначена вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення цих пошкоджень в приміщеннях квартири АДРЕСА_6 , яка становить 20 069 грн. (а.с. 5-15, а.с. 129-133 т. 1).
Судом обґрунтовано не взяті до уваги твердження ОСОБА_1 щодо відсутності жодних розливів води у її квартирі 21 січня 2016 року – 22 січня 2016 року та наявності розриву сантехнічного приладдя за межами її квартири у зв`язку із ймовірною наявністю «гідравлічного удару» у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки вказані твердження спростовується наявністю акту від 22 січня 2016року складеного ОСББ «Укржилстрой-2008», який підтверджує факт аварії, її місце та час, наявністю висновку експертного дослідження № 771/2016 від 01 березня 2016 року, де було зазначено про виявлення на стелі кв. АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 пошкодження характерні для витоку холодної води у вигляді світло - коричневих плям з більш виразними краями у місті примикання перекриття до стіни, відставання плінтуса на стелі та зміна кольору фарбувального шару, потьоки оздоблювального шару, що свідчить про те, що затоплення відбулося з квартири, що знаходиться поверхом вище, а отже є квартирою АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 .
З наданих ОСББ «Укржилстрой-2008» документів вбачається, що в насосному приміщенні будинку АДРЕСА_7 встановлені підкачувальні насоси в кількості 3 штук, які працюють у спланованому режимі. Крім наносів у схемі встановлений розширювальний бак, який запобігає виникненню несправностей та аварійних ситуацій у зв`язку із ймовірним гідравлічним навантаженням. Самі насоси працюють в автоматичному режимі. Гідравлічне навантаження перевіряться вимірювальними пристроями (регулятори тиску води), що знаходяться у підвальному приміщенні будинку АДРЕСА_7 . Показники вимірювальних пристроїв перевіряються сантехніком кожного дня.
Судом вірно не прийняті твердження ОСОБА_1 щодо самовільного переобладнання ОСОБА_2 приміщень у квартирі АДРЕСА_6 , оскільки згідно наданих КП «Бюро технічної інвентаризації» до суду доказів вбачається, що 22 травня 2006 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на виконання будівельних робіт №674/3 по переплануванню приміщень квартири АДРЕСА_2 з демонтажем вікна та підвіконної стіни в період будівництва (а.с. 118-126 т. 1).
З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З урахуванням викладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 , як власник майна, не дбаючи про стан своєї власності, допустила неправильну експлуатацію своєї квартири, завдавши майнову шкоду залиттям квартири позивача, яка підлягає відшкодуванню в розмірі, встановленому експертним дослідженням у розмірі 20 069 грн.
Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 про те, що складений акт від 22 січня 2016 року не є належним доказом того, що залиття квартири сталося саме з вини ОСОБА_1 , судом не надано належної оцінки показам свідка ОСОБА_3 про те, що нібито був розлив в квартирі АДРЕСА_3 , колегія суддів вважає безпідставними, оскільки факт залиття квартири підтверджується саме актом-аварії, складеним ОСББ «Укржилстрой-2008», а також показами допитаного в якості свідка сантехніка ОСОБА_3 , який підтвердив факт того, що залиття квартири позивачки відбулось з квартири ОСОБА_1 .
Доводи про те, що експертиза не була проведена з вини відповідачки не відповідають дійсності, так як в жодному документі судового експерта немає посилань на будь-які перешкоди з боку ОСОБА_1 , які б унеможливлювали роботу судового експерта є безпідставними, оскільки саме за заявою представника ОСОБА_1 у справі була призначена будівельно-технічна експертиза, яка проведена не була у зв`язку з несплатою вартості проведеної експертизи та саме ОСОБА_1 була зацікавлена у її проведенні, а тому повинна була цікавитися рухом справи та вчасно сплатити вартість експертизи, що нею зроблено не було у відповідності до вимог чинного законодавства.
Також колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1  зверталась до апеляційного суду з клопотаннями про проведення судово-будівельної експертизи, однак в судовому засіданні 22.08.2023 року, адвокат Андрєєва Н.О., представник ОСОБА_1 , відмовилась від раніше наданих клопотань про проведення експертизи, що підтверджується журналом судового засідання.
Крім того, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.
Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Нових доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції надано не було.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 05 березня 2019 року – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 24 серпня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова