П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
21 липня 2023 року                                                                                                м. Київ
Справа №760/15047/21
Провадження № 22-ц/824/4508/2023
             
Київський апеляційний  суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                        судді-доповідача  Стрижеуса А.М., 
                        суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                        секретаря: Карпенка В.Р.
 
учасники справи:
заявник -        Товариства з обмеженою вдповідальністю «Фінаснова Комапнія «Амбрелла»
стягувач  -     Публічного акціонреного товариства «УкрСиббанк»
боржник  -      ОСОБА_1 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Головка Дмитра Вікторовича на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року у справі за заявою Товариства з обмеженою вдповідальністю  «Фінаснова Комапнія «Амбрелла»про заміну сторони виконавчого провадження у цивійльній справі за позовом Публічного акціонреного товариства «УкрСиббанк»до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягення заборгованості,
 
В С Т А Н О В И В :
 
ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» подало до Солом`янського районного суду м. Києва заяву про заміну сторони виконавчого провадження. 
Заву обгрнутованою тим,  що 02 червня 2011 року,  Солом`янським районним судом міста Києва було ухвалено заочне рішення по справі № 2-92/11 про стягнення із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості  за кредитним договором. Рішенням суду позов ПАТ «УкрСиббанк»задоволено частково.Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в сумі 536 358,82  грн., заборгованість по процентам в сумі 79 937,78 грн., пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 6 26314 грн., пеню за прострочення повернення процентів у сумі 7 624,39 грн., судовий збір в розмірі 1700 грн. та 120 грн.  забезпечення розгляду цивільної справи. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року замінено сторону виконавчого провадження ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк».
27 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір № 1526/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором кредиту № 11387410000 від 28 серпня 2008 року та договором іпотеки.
27 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» укладено договір № 1526/1 купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором кредиту № 11387410000 від 28 серпня 2008 року та договором іпотеки.
У зв`язку з чим, просило суд замінити сторону виконавчого провадження - ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла».
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» про заміну сторони виконавчого провадження в цивільній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.
Стягувача ПАТ «Дельта Банк» у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 замінено на ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла».
Не погоджуючись з ухвалою суду, 20 жовтня 2021 року, засобами поштового зв`язку  представник  ОСОБА_1 - адвокат Головко Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції  та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про заміну сторони.
Зазначає, що ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» у заяві про заміну сторони виконавчого провадження не вказує в якому саме виконавчому провадженні він хоче набути прав, як сторона виконавчого провадження оскільки  відносно ОСОБА_1 відсутнє відкрите виконавче провадження.
Крім того, ним як боржником було сплачено майже всю суму боргу.
Посилається на те, що виконавче провадження яке існувало на даний час закінчене постановою державного виконавця, а отже на думку скаржника є всі підстави для відмови у задоволенні вимоги заявника про заміну сторони у виконавчому провадженні.
Відзив у встановлений апеляційним судом строк не надходив. 
Крім цього, 31 березня 2023 року та 11 липня 2023 року ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду клопотання про зупинення провадження у справі.
Клопотання не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Заявник вказує, що він перебуває в лавах Національної Гвардії України, є мобілізованим на військову службу та знаходиться на виконанні бойового завдання а тому заявник просить зупинити провадження у справі.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та вирішення питань, пов`язаних з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі, врегульовано Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі - Положення).
Відповідно до пункту 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Результат аналізу пункту 12 Положення дає підстави зробити висновок про те, що встановлення відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом оформлюється письмовими наказами по особовому складу.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частинами першою та другою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Отже, заявник не надав суду достовірних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції, оскільки до клопотання не додано наказ по особовому складу, а відтак, клопотання про зупинення провадження у справі задоволенню не підлягає.
Такі висновки відповідають позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 29 березня 2023 року по справі № 756/3462/20.
Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що відповідач має представника, через якого може реалізувати своє право на судовий захист.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
 
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення  учасників справи,  перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів  вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи заяву про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що 27 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір № 1526/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором кредиту № 11387410000 від 28 серпня 2008 року та договором іпотеки (т. 3, а.с. 54-55).
27 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» укладено договір № 1526/1 купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором кредиту № 11387410000 від 28 серпня 2008 року та договором іпотеки (т. 3, а.с. 61-62).
            Зазначене підтверджується Додатком № 1 до договору № 1526/1 купівлі-продажу прав вимоги (т. 3, а.с. 63-67).
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Встановлено, що заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 02 лютого 2011 року позов Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в сумі 536358 гривень 82 копійки, заборгованість по процентам в сумі 79937 гривень 78 копійок, пеню за прострочення сплати кредиту у розмірі 6263 гривень 14 копійок, пеню за прострочення повернення процентів у сумі 7624 гривні 39 копійок, судовий збір в розмірі 1700 гривень та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05 липня 2013 року замінено сторону виконавчого провадження з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» (т. 2, а.с. 49-50).
27 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір № 1526/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «Дельта Банк» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором кредиту № 11387410000 від 28 серпня 2008 року та договором іпотеки (т. 3, а.с. 54-55).
27 червня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» укладено договір № 1526/1 купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Амбрелла» прийняло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі й за договором кредиту № 11387410000 від 28 серпня 2008 року та договором іпотеки (т. 3, а.с. 61-62).
Зазначене підтверджується Додатком № 1 до договору № 1526/1 купівлі-продажу прав вимоги (т. 3, а.с. 63-67).
Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Відповідно до частини першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи із цих норм, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, а тому припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.
Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13.
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин.
Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 березня 2021 року у справі № 2-5356/10, підстави для відступу від якого відсутні.
Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6,13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження 61-39193св18).
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Як вбачається з матеріалів справи, заявником були подані до суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження того, що у спірних правовідносинах відбулася заміна стягувача, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення такої заяви та заміни стягувача його правонаступником.
Окрім того, колегія суддів не може ставити під сумнів дійсність договору про відступлення прав вимоги від 27 червня 2019 року № 1526/1, оскільки боржниками дійсність договору не оскаржувалась та відсутнє судове рішення, яке б свідчило про те, що вказаний договір є недійсним.
Апеляційний суд не приймає до уваги доводи апеляційної скарги щодо сплати скаржником майже всієї суми боргу, оскільки документальне підтвердження того, що відповідач виконав рішення суду шляхом сплати кредитору присудженої суми заборгованості в матеріалах справи відсутнє.
Посилання у апеляційній скарзі на відсутність виконавчого провадження, що на думку боржника унеможливлювало заміну стягувача, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 2-3627/09 зазначено, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Крім того, норма статті 442 ЦПК України має імперативний характер, оскільки в ній прямо визначено правило поведінки, а саме: замінити сторону виконавчого провадження, а не замінювати сторону виконавчого провадження лише у відкритому виконавчому провадженні чи за інших обставин. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу. Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження». Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.»
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Таким чином, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.
Інших доводів в чому полягає незаконність постановленої ухвали суду апеляційна скарга не містить.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права,  є законною і обґрунтованою,  підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення,  а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,
О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 - адвоката Головка Дмитра Вікторовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 13 серпня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції

Суддя-доповідач:                                                                А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                                   Л.Д. Поливач
 
                                                                                               О.І. Шкоріна