ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/4766/23	Головуючий у 1-й інстанції   Позняк В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/800/23 	Доповідач - Бершадська Г.В.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 

головуючої - Бершадська Г.В. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Іванюта О.М. 
                                       представника ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу №607/4766/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник — ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2023 року, постановлену суддею Позняком В.М., дата складення повного тексту 29.06.2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, - 

ВСТАНОВИВ:
       
В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області знаходиться дана цивільна справа.
27.06.2023 року представником відповідача було подано клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням відповідача у складі ЗСУ, яке мотивувалось тим, що у зв`язку із виконанням обов`язків військової служби ОСОБА_1 знаходиться за межами м. Тернополя та Тернопільської області, а тому зупинення провадження, згідно п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, є обов`язком суду.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2023 року клопотання задоволено - зупинено провадження у справі до закінчення ОСОБА_1 військової служби.
Не погоджуючись із даним судовим рішенням, позивачкою подано апеляційну скаргу, в якій вона просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Мотивуючи апеляційну скаргу, звертає увагу на те, що 03.05.2022 року відповідач прибув до суду у судове засідання, перебуваючи при цьому на військовій службі та вказав, що місце дислокації його військової частини є м. Тернопіль. Посилається на відсутність в матеріалах справи доказів переведення військової частини, в якій служить відповідач, на воєнний стан, при тому, що саме цей факт є обов`язковим для зупинення провадження з підстав п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, а не факт проходження військової служби. Твердження представника відповідача про те, що ОСОБА_1 у зв`язку з виконанням військової служби знаходиться за межами м. Тернополя та Тернопільської області не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.
Представник ОСОБА_1 адвокат Дрозда В.П. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Вказує на те, що дислокація військової частини, в якій служить відповідач, у м. Тернополі, не свідчить, що всі військовослужбовці даної частини виконують свої службові обов`язки виключно за її місцезнаходженням, оскільки з урахуванням воєнного часу, більшість з військовослужбовців знаходяться у відрядженнях з метою участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України.
Вважає, що ЗСУ в цілому, а не окремі підрозділи, переведені на воєнний стан, а сам відповідач перебуває за межами Тернопільської області у зв`язку із виконанням обов`язків по військовій службі, що підтверджується довідкою.        
В судовому засіданні представник відповідача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, з мотивів викладених у відзиві.
Інші учасники не з`явились, однак від представника апелянтки надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та її представника..
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
Задовольняючи клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для зупинення провадження, відповідно до п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України.
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.
Випадки, коли суд зобов`язаний зупинити провадження у справі, визначені у частині першій статті 251 ЦПК України.
Пунктом 2 частини першої вказаної правової норми встановлено, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до військових дій.
Європейський суд з прав людини зауважував, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Як було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить військову служюу по мобілізації в Тернопільському зональному відділі Військової служби правопорядку з 26 лютого 2022 року по даний час.
Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу представником відповідача було долучено копію довідки від 21.08.2023 року, видану ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно якої старший солдат ОСОБА_1 . З 29.05.2023 року по даний час знаходиться у відрядженні строком до окремого розпорядження, з метою участі у здійсненні в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Згідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Колегія суддів приходить до переконання, що копія довідки від 21.08.2023 року, видана ТВО начальника Тернопільського зонального відділу Військової служби правопорядку, є достатнім доказом наяності факту залучення ОСОБА_1 до виконання завдань в складі військової частини по захисту України від військової агресії держави-окупанта.
Також представником відповідача було долучено копію відповіді на адвокатський запит від 06.09.2023 року №697/1/3257 наданої начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якої вбачається, що з початком широкомасштабної військової агресії російської федерації проти України в лютому 2022 року Тернопільський зональний відділ Військової служби правопорядку був переведений на штати воєнного часу та бере участь в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Таким чином, вищезазначений доказ підтверджує факт перебування відповідача у складі військової частини ЗСУ, що переведена на воєнний стан та яка бере участь в здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.        
Крім цього, колегія суддів зауважує, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування ОСОБА_1 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, учасники справи не позбавлені права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідних клопотань.
З огляду на наявність обставини, які є підставою для обов`язкового зупинення провадження у справі, та керуючись імперативною нормою цивільного процесуального законодавства суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України.
Такий висновок суду кореспондується із правовою позицією Верховного Суду, що міститься у постанові від 04.07.2023 року в справі №359/7297/22.
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду не спростовують.        
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник — ОСОБА_3 — залишити без задоволення.
Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 06.2023 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 18 вересня 2023 року.

Головуюча

Судді