П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

19 вересня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/7258/23	

Перша інстанція: суддя Скупінська О.В.,
повний текст судового рішення
складено 07.07.2023, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
доповідача – судді Косцової І.П.,
суддів – Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , третя особа: Військова частина НОМЕР_3 , про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненадання довідки про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно згідно Додатку №1 до телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298 та зобов`язати військову частину НОМЕР_4 видати йому вищезазначену довідку.
В обґрунтування позову зазначено, що ненадання відповідачем довідки про безпосередню участь позивача у бойових діях та про його безпосереднє перебування в районах проведення таких дій у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно позбавило військову частину НОМЕР_3 (третя особа) можливості нарахувати та виплатити йому додаткову винагороду у розмірі 100 000 гривень на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах за цей період. Цим самим відповідач допустив протиправну бездіяльність, внаслідок чого позивач не отримав додаткову винагороду, на яку має право відповідно до Постанови №168.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2023 року, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження, у задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем не було допущено протиправної бездіяльності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що згідно норм чинного законодавства командир військової частини, до якої було відряджено позивача, а саме, військова частина НОМЕР_1 , повинен був забезпечити видання бойових наказів (бойових розпоряджень), ведення журналу бойових дій (вахтового журналу) або журналу ведення оперативної обстановки, складання бойових донесень або постових відомостей, рапортів (донесень) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
На підставі цих документів відповідач повинен був щомісячно до 5 числа повідомляти військові частини (установи) за місцем штатної служби позивача про підтвердження безпосередньої участі останнього у бойових діях або заходах за минулий місяць за формою, наведеною в додатку №1 до телеграми Міністра оборони України від 25.03.2022 №248/1298, а з 10 червня 2022 року - згідно Окремого доручення №912/а/29.
Апелянт зазначає, що оскільки відповідач вказаних вимог законодавства у період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року не виконав, то, відповідно, допустив протиправну бездіяльність, що має наслідком неотримання ним додаткової винагороди.
Апелянт також вказує на те, що відповідно до відомчого обліку Міністерства оборони України в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань інформація щодо військової частини НОМЕР_5 відсутня.
Військова частина НОМЕР_1 надала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на законність та обґрунтованість рішення суду 1-ї інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Фактичні обставини справи.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідно до наказу ГШ ЗСУ від 18.01.2022 №8/дск, посвідчення військової частини НОМЕР_6 про відрядження від 27.01.2022 №372/2/17 ОСОБА_1 - начальника зміни радіотехнічного посту радіолокаційного вузла військової частини НОМЕР_6 ( АДРЕСА_1 ) з 27.01.2022 року відряджено у підпорядкування командувача ООС для виконання службових (бойових) завдань у районах проведення ООС (а/с 9, 10).
Згідно листа Військової частини НОМЕР_3 від 28.12.2022 року №350/303/2/2252 ОСОБА_1 дійсно приймав безпосередню участь у бойових діях, забезпечуючи здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів у період з 24.02.2022 року по 29.08.2022 року включно. Станом на 28.12.2022 року ОСОБА_1 виплачено в межах фінансування 19 080,97 грн. (а/с 12-14).
До вказаного листа додано копію наказу командира військової частини НОМЕР_3 №447-аг від 01.11.2022 року, яким наказано виплатити додаткову винагороду в розмірі 100 000 грн. військовослужбовцям військової частини НОМЕР_3 та підпорядкованих підрозділів за період безпосередньої участі в бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії під час перебування в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) з 11.06.2022 року по 28.08.2022 року, у т.ч. лейтенанту ОСОБА_1 , військова частина НОМЕР_6 , на підставі довідки в/ч НОМЕР_1 від 07.10.2022 №ОСУВ Хортиця/8/1337 (а/с 14 зворот – 16).
Листом від 10.01.2023 року №350/174/29/10 Військова частина НОМЕР_7 повідомила, що військова частина є структурним підрозділом військової частини НОМЕР_3 та знаходиться в них на фінансовому забезпеченні. 
Також повідомлено, що на адресу військової частини НОМЕР_3 надійшли документи, зокрема, довідка від 07.10.2022 №ОСУВ Хортиця/8/1337 видана лейтенанту ОСОБА_1 , про безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у складі оперативно-стратегічного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у період з 11.06.2022 року по 28.08.2022 року (а/с 22-24).
Документальне підтвердження про безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) на лейтенанта ОСОБА_1 у період з 24.02.2022 року по 10.06.2022 року до військової частини НОМЕР_3 не надавалось.
За весь період з 24.02.2022 року по 30.11.2022 року лейтенанту ОСОБА_1 проводилась виплата додаткової винагороди в розмірі 30 000 грн.
Комісією військової частини НОМЕР_3 були розглянуті вказані документи (протокол №9 від 31.10.2022) та відпрацьовано наказ командира військової частини № НОМЕР_8 №447-аг від 01.11.2022 про виплату збільшення додаткової винагороди за період з 11.06.2022 по 28.08.2022 року.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 №447-аг від 01.11.2022 лейтенанту ОСОБА_1 нараховано додаткову винагороду з розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях за період з 11.06.2022 по 28.08.2022 в розмірі 179 892,48 грн. Зазначені кошти виплачені 19.12.2022 року у сумі 19080,97 грн та 17.01.2023 у сумі 159 840,54 грн. 
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання довідки про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на наступне.
Згідно ч. 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України від 25.03.1992 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону №2232-ХІІ порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Статтею 1 Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1,4 статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану у зв`язку з військовою агресією російської федерації" в Україні введений воєнний стан з 24.02.2022, який неодноразово продовжувався та триває до теперішнього часу.
28 лютого 2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до     30 000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Так, з вищенаведеної правової норми вбачається, що відповідно до пункту 1 Постанови №168 підставою для виплати військовослужбовцям додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень є те, що військовослужбовці:
1) беруть безпосередню участь у бойових діях;
2) забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
При цьому, апеляційний суд зауважує, що наявність однієї із наведених вище підстав повинна бути підтверджена документально.
Тобто, за відсутності документального підтвердження неведених вище обставин право на отримання додаткової винагороди у підвищеному розмірі до 100000 грн. не виникає.
Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Відповідно до Окремого доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 №912/а/29, під терміном «безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів» слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка веде воєнні (бойові) дії у складі діючих угруповань військ (сил) Сил оборони держави в районі ведення воєнних (бойових) дій; виконання бойових завдань з вогневого ураження повітряних цілей; виконання бойових завдань у районах бойових дій з виявлення повітряних цілей та ін.
Абзацами 3, 4 пункту 3 Окремого доручення передбачено, що документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі таких документів: бойовий наказ (розпорядження); журнал бойових дій (вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал) або журнал ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постова відомість (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапорт (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що Постановою КМУ №168 визначено 2 види додаткових доплат до грошового забезпечення військовослужбовців під час дії воєнного стану:
до 30 000 грн. - військовослужбовцям, що обраховуються пропорційно, виходячи із календарного періоду проходження служби військовослужбовцем, тобто для отримання грошових коштів по даній категорії, військовослужбовцю за розрахунковий місячний період необхідно фактично нести службу;
до 70 000 грн. (без урахування попередніх 30  000 грн.) військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів протягом місяця.
Колегія суддів звертає увагу,  що постанова №168 визначає розмір додаткової доплати “до 100 000 грн.”, а не “100 000грн.”, тобто визначає максимально можливий розмір суми додаткової винагороди, яку військовослужбовець має можливість отримати за місяць. При цьому, виплата цих сум здійснюється пропорційно дням участі в бойових діях, в порядку та на підставі документів зазначених судом вище.
З матеріалів справи вбачається, що позивачу в період з 24.02.2022 по 31.12.2022 щомісячно проводилась виплата додаткової винагороди в розмірі 30  000 грн.
Крім того, документально підтверджена безпосередня участь позивача у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії), перебування безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у складі оперативно-стратегічного угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у період з 11.06.2022 року по 28.08.2022 року, при цьому відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_3 №447-аг від 01.11.2022 позивачу було нараховано додаткову винагороду з розрахунку 100 000 гривень на місяць, пропорційно часу безпосередньої участі у бойових діях за період з 11.06.2022 по 28.08.2022 в розмірі 179 892,48 грн.
Проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач брав безпосередню участь у бойових діях або забезпечував здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно, або  перебував безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
Більш того, матеріали справи не містять доказів того, що позивач звертався з відповідним рапортом у встановленому порядку за отриманням документального підтвердження безпосередньої участі у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони із  наданням відповідних документів.
Отже, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду 1-ї інстанції про відсутність підстав для надання довідки про його безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії за період з 24 лютого 2022 року по 10 червня 2022 року включно.
Апеляційний суд також зауважує, що незважаючи на те, що частиною другою статті 77 КАС України тягар доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти адміністративного позову, зазначене положення поширюється на доказування лише правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності), а не будь-яких обставин. У свою чергу, відповідно до частини першої наведеної статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, покладений на суб`єктів владних повноважень тягар доказування правомірності їхніх рішень, дій чи бездіяльності не звільняє позивача від обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Проте у спірних правовідносинах позивачем не було доведено обґрунтованості позовних вимог, а відтак, суд першої інстанції правомірно відмовив у їх задоволенні.
На підставі вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції встановлено всі обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують, суд апеляційної інстанції, відповідно до ст.316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Зважаючи, що судом першої інстанції правомірно розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07 липня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		І.П. Косцова	
Судді	  	Ю.В. Осіпов    В.О. Скрипченко